Released on www.Danishbits.org
1. Verdenskrigs udbrud fremskyndede det Osmanniske riges fald.
Det herskede i Mellemøsten i fem århundreder.
Kolonimagterne ville have resterne.
Hvis vi forudsætter, at det Osmanniske riget falder-
- får Rusland Dardanellerne og det område, Italien får øerne ved fastlandet.
- Havde franskmændene ingen problemer? - De havde problemer med alt.
Det ligger i deres natur.
- Og de store dele? - De fik Syrien og Libanon, så gik det.
- Fortæl, hvad De tænker. - Vil De virkelig have Libanon i imperiet?
Et tusindårigt rod, som ingen kan rede ud.
Syrien indebærer endnu større problemer. Sunnitter, shiitter, alawitter-
-drusere og kristne, som slås indbyrdes.
I nord har vi kurderne. Lad franskmændene klare dem. Eller forsøge at klare.
- Og lad dem mislykkes. - Jeg ved, hvor De får Deres information.
Mener De fra kvinden? Fra hende kvinden?
Smålig rivalisering tager vi efter vores cocktails.
Nu, til os. Zone B er vores ansvarsområde.
Fra franskmændene fik jeg Bagdad, Bazra og Kuwait. Vi styrer i de områder.
- Hvordan trækker vi grænserne? - Det løser vi senere.
Nu. Det er nu, det gælder. Det skal ske nu.
Tja, problemerne begynder her i syd.
Det er en vag linje. Vi har problemer med Ibn Saud.
Vi har to problemer. Han ønsker, at Arabien skal være separat fra syden.
Og han vil have en fleksibel grænse. En stamme bevæger sig nordpå til græsset.
Der er ingen græsmarker, kun sand.
Han vil trække grænsen efter folks bevægelser, ikke territorier.
Det går ikke. Hvem kender stammerne bedst?
Slægtslinjer, pagter og rivalisering? Hvem kender beduinstammerne bedst?
Og hvem skal regere over alt det her?
Vi taler om mulige fremtidige konger. Hvem kender kandidaterne?
- Hvem kender dem bedst? - Kvinden. Gertrude.
- Hvilken Gertrude? - Gertrude Bell.
En dum ko. Et sludrechatol-
- fuld af selvtilfredshed, en mandhaftig kvinde.
En omkringrejsende, bagdelsvrikkende, fjollet idiot.
- Gertrude, se på mig. - Lad være, mor.
- Sig ikke, hvordan jeg skal opføre mig. - Jeg gør det nu alligevel.
Du skal smile. Skræm ikke den unge mand med din intelligens.
- Hvordan? Jeg kan ikke spille dum. - Lyt til, hvad de siger, og smil.
Det bliver svært.
Jeg elsker det.
Jeg elsker det. Jeg elsker det.
Rounton Grange Familien Lowthian Bells gods
- Og så? - Efter løven? Så skød jeg en elefant.
- Alt sammen i det sydlige Sudan? - Nej, da var jagtselskabet i Kenya.
Gud, sikken en safari.
De skød vel ikke kun en elefant?
Først et næsehorn, så en løve og til sidst to hanelefanter.
- Er der flere elefanter tilbage i Afrika? - Hvad mener De, unge dame?
Gertrude, jeg ville meget gerne stikke af med Dem.
Hvorhen? Paris? Indien? Pyramiderne?
Der er en lade udenfor.
- Mener De høet? - Ingen ser, hvis vi går i nogle minutter.
- Mener De utugt, om jeg må være så fri? - Absolut.
- Som kvæget på marken? - Absolut.
Arnold Runcie, jeg kender Dem knap nok, men De holder vist af køer.
- Absolut. - Hvor mange har De?
Ved Newcaslte, 800 Hertfordshire-køer.
I Skotland har jeg 2.000.
- Angus? - Angus, ja.
Sort Angus.
Frøken Bell, tak for denne ære.
- Her, hr. Havenhurst. Til venstre. - Ja. Undskyld.
Jeg undskylder.
Min Gud, send mig et jordskælv.
Jeg holder det ikke ud længere.
Jeg føler mig så tæmmet. Jeg bliver kvalt.
- Hvad skal jeg sige, Gertrude? - Du burde aldrig have gået på Oxford.
Hun er en af fire kvinder, der har studeret historie, og hun fik topkarakter.
- Unge, ugifte kvinder fra fine familier... - Bør ikke gå ud uden anstandsdame.
- Sæt dig ned, Gertrude. - Nej, jeg vil ikke sidde.
Jeg har støttet dig, når du besteg bjerge.
Glem ikke alle de barnepiger, som stoppede på grund af din stædighed.
Pyt nu med det.
Husker du, da du klatrede op i den store bøg i parken med en lampeskærm på ryggen?
- Ja, det husker jeg. - Du var fem og opslugt af bøger.
- Nogen viste dig Da Vincis tegninger. - Jeg husker den med faldskærmen.
- Hvem har brug for en faldskærm? - Alle har brug for en faldskærm.
Det smertede mig mere end dig, da du brækkede anklen.
Jeg vil ikke tænke på det. Det smerter mig den dag i dag.
Få mig væk herfra. Vær sød at få mig væk herfra.
Indien. Arabien. Hvor som helst. Vær nu sød.
Ved du hvad...
Hvor meget det end smerter mig, når du er borte...
- ...så skal du jo herfra. - Hvorhen?
Hvad siger du til Teheran? Ambassaden.
EN MÅNED SENERE
Jeg vil præsentere Gertrude, Mary. Tid til præsentationen. Giv mig glasset.
Deres excellenser. Mine damer og herrer, kom nærmere.
Kom nærmere. Tak.
Jeg vil præsentere Dem for Gertrude Lowthian Bell.
Hun er en dygtig, ung student, og jeg er stolt over, at hun er min niece.
Hun er datter af min hustru Marys søster, og vi elsker hende.
Jeg håber, De gør hendes tid hos os til en vidunderlig oplevelse.
Med hensyn til min hustrus genkomst: Drenge, nu er de vilde dage forbi.
Det er slut med at ride i spisestuen.
Ikke flere orgier på vores velklippede, britiske græsplæne.
Og red ikke flere damer i nød.
Og ikke mere offentlig fremvisning af respektløshed-
-over for vores elskede dronning Victoria-
-som burde tilbringe tid her-
- så hun kan vænne sig fra tanken om et snerpet imperium.
Skål for det britiske imperium.
Og for Persien, et poesiens land gennem 5.000 år.
Hvorfor er mit glas tomt? Hvor er champagnen?
Sikke nogle dufte. Det er utroligt.
- Og fuglene. - Nattergalen. Jeg græder i min pude.
- Så gør hun mig glad. - Hun? Det er vel hannerne, der synger?
- Ødelæg det ikke. - Undskyld, Flo...
Goddag.
- Jeg hedder Henry Cadogan. - Han er ambassadens sekretær.
Jeg er faktisk kun tredjesekretær.
- Velkommen til hendes majestæts ambassade. - Hendes sippede majestæt.
Jeg er blevet udset til at beskytte og underholde Dem.
Hvis der er noget, De mangler, så sig det til mig.
Det skal jeg nok.
Henry, kom og vis os dit trick.
Florence, burdet er jo optaget.
Sig nu ja! Sig nu ja!
Nej, jeg er ikke en cirkusartist.
Han har to utrolige tricks.
- Vis os "månens kredsløbsbane". - Florence, det er pinligt.
- Hvad er Deres andet trick? - Frøhoppet.
Henry, vis os dit korttrick. Han kan et utroligt korttrick.
Virkelig?
Florence, det er et fjollet trick. Nej.
Kom nu.
Frøken Bell, må jeg foreslå, at De stiller sengen på taget under himlen?
- Jeg elsker stjernehimlen. - Så finder jeg et myggenet til Dem.
Myggene er frygtelige.
- Frøken Lascelles, keder vi Dem ikke? - Nej. Nej, nej, nej.
- Florence, kom lige. - Nu?
Den nye italienske ambassadør har en gave til dig.
- Henry, jeg er snart tilbage. - Ja.
Det er som Udyrets have.
Et perfekt mareridt af blomster og dufte.
Ved De, hvad inskriptionen betyder?
Ja.
Det er farsi, men en middelalderlig variant.
- Kan De læse den? - Ja.
"Med dem såede jeg visdommens frø."
"Med min egen hånd fik jeg det til at gro."
"Dette blev min eneste høst, jeg kom som vand, og som vind jeg for."
Frøken Bell, De kan Deres poesi. De kender Omar Khayyam.
Ja, det gør jeg.
Jeg vil lære hans sprog.
Kære mor. Jeg sender det her med dagens diplomatpost.
Jeg har det skønt. Jeg lærer farsi for at læse digterne på originalsprog.
Hr. Cadogan på ambassaden hjælper mig med det.
Han er rar, intelligent og belæst. Han tager sig godt af Florence og mig.
Jeg synes om ham.
Han har inviteret os med på en ridetur i dag.
Henry, du må ikke ride. Sæt nu du falder af.
- Det sker for de bedste. - Du kan komme til skade. Du må ikke ride.
- Du kan jo tage med? - Jeg er bange for heste.
Farvel.
Frøken Bell, dette er mit bedste sted i hele landområdet.
Efter vinteren stiger vandet. Hyrderne lader flokkene svømme til engene.
Nogle gange er der tusinder af får.
Hyrderne svømmer blandt dem på oppustede gedeskind.
Det har jeg set på babylonske relieffer. De gjorde det for 4.000 år siden.
- De gør det stadig. - Enestående.
Nogle gange går jeg derop.
Jeg er god til bjergbestigning, men hvordan kommer De op?
Jeg får indrømme, at det er ligetil. Man går om på bagsiden og går op.
Og hvorfor? Hvorfor går De derop?
Jeg går derop, når jeg føler mig ensom.
Jeg føler mig ofte ensom.
Gertrude. Et brev.
- Et brev til mig? - Nej, til Henry.
- Hr. Cadogan, mener du? - Ja, Henry. Giv ham dette brev.
- Giv ham det selv. - Det kan jeg ikke.
- Hvorfor kan du ikke det? - Lov som kvinde ikke at sladre.
- Det lover jeg. - Til nogen.
Ikke en sjæl, det lover jeg.
Jo, siden sidste år...
Jeg mener et år, to måneder og elleve dage...
- Hvad da? - ...har jeg næret følelser for Henry.
Hvad sagde han til dig i dag? Nævnte han mig i dag?
Nej, vi talte om hyrder.
- Hvorfor kan du ikke give ham brevet? - Det går ikke.
Sender jeg breve med post, kan det føre til sladder.
Jeg har skrevet 202 breve.
Det frygtelige er...
...at jeg ikke kan sende dem.
Søde Florence, min ven.
Du ved, at jeg gør alt for dig.
Men jeg kan ikke kæmpe hjertets kampe for dig.
Kære far. Jeg ved ikke, hvor jeg skal begynde.
Orienten er som én lang drøm.
Moster tager sig godt af mig.
I alt andet er hr. Cadogan en god guide og beskytter.
Han tager sig af Florence og mig og viser os smukke ting på basarerne.
Han er med os, når det er ønsket, men ikke, når det er uønsket.
Henry.
Ja. Tak, fordi De tog os med hertil.
- Se, de spiser også hovederne. - Jaså. Er det en delikatesse?
Se disse farver. Det er så smukt.
- Paprika. De kan smage. - Må man det?
Hvordan takker man?
Er det ikke vidunderligt, Florence?
Frøken Bell.
- Jeg blev oppe for at møde Dem. - Jeg kom ikke for at spille billard.
Hvorfor kom De så?
- Jeg kom for at se Deres korttrick. - Jaså.
Så må det blive korttricket. Kom herhen.
Som De kan se, er kortene blevet blandet.
De røde og sorte kort ligger i tilfældig orden. Så...
Tricket er lumsk.
For fra og med nu vil jeg ikke røre ved kortene.
- De skal gøre det hele. - Jeg?
Forstår De, jeg vil fortrylle Dem.
Under fortryllelsen vil De, uden at kigge-
- kunne afgøre, om kortet er rødt eller sort.
Uden at se på kortene?
Det er umuligt ifølge lovene om sandsynlighed.
Under min fortryllelse-
-findes der ingen love.
De kan begynde.
- Vend det ikke om. - Det gør jeg ikke.
Hvilken farve har det?
Sort.
Rødt. Sort.
Rødt.
Sort. Sort. Rødt. Rødt. Rødt.
Voilà.
Hr. Cadogan, De rørte ved kortene igen, da De vendte dem.
Gertrude, du er meget klog.
Du er den eneste, der har lagt mærke til det.
- Kaldte du mig Gertrude, Henry? - Ja, det gjorde jeg.
Og kaldte du mig Henry?
Væggene har ører.
Hvordan fungerer tricket egentlig?
Det afslører jeg ikke, men du er meget tæt på.
Jaså, er jeg det?
Jeg elsker fuglene her.
Jeg kommer her på grund af fuglene.
Det her er stilhedens tårn.
- Gertrude, vil du virkelig gå helt op? - Ja, det vil jeg.
Her kan være knogler og kranier.
Måske gribbe.
Sæt nu vi gør gribbene vrede.
De har sikkert hørt os og er fløjet.
Som sagt, her efterlader zoroastrianerne deres døde til gribbene.
De betragter dem som hellige.
- Er du bange? - Jeg er ikke bange.
Gertrude Lowthian Bell, jeg vil gerne kysse dig.
Vi bør måske ikke gøre det her.
Løb. Kom.
Kom.
Kom!
Kom.
Jeg kan ikke...
- Florence, hold op med at surmule. - Frank.
Sig ikke "Frank" på den måde. Ved mit middagsbord græder man ikke.
Undskyld, at jeg gav dig en datter, da du ønskede en søn.
Om du så fødte en dromedar, havde jeg ikke haft noget imod det.
Hør her, skat. Der er en god ting ved tårer.
Græder man meget, skal man tisse mindre.
Vi ryger en cigar sammen.
Brød. Et stykke brød.
Et brød.
Vin. En flaske vin.
Så bliver det...
- Du er meget dygtig. - Er jeg?
"Et brød under træets gren, en flaske vin og en bog på vers."
"Syngende ved min side i vildmarken"-
- "og vildmarken er paradiset."
- Mere. Mere, mere, mere. - Se på dette vers.
"Tidens fugl"-
- "har ikke langt at flyve."
- Det er fra Alexander den Store. - Ja.
Det er 2.200 år, som ser på dig.
- Er det til mig? - Nej.
Kun halvdelen.
Jeg lod en sølvsmed dele den i to.
En halvdel til dig og en til mig.
Hvor du end er i verden, og hvor jeg end er-
-beviser det, at vi hører sammen.
Hvis en af os dør, beholder den anden hele mønten.
Henry.
- Kom. - Hvad nu?
Gertrude Lowthian Bell.
Vil du gifte dig med mig?
- Hørte jeg rigtigt? - Ja, gifte dig. Vil du gifte dig med mig?
- Skal du ikke ned på knæ? - Åh, nej.
Jeg gjorde det forkert.
- Ja! - Ja?
Nå? Vil du gifte dig med mig?
Det vil jeg.
Henry?
Hvad laver du?
Hvordan kom du forbi vagterne med en stige?
Jeg ved, hvordan man gør alt vigtigt i livet.
Du kunne være faldet og være blevet slået ihjel.
Det var vigtigt for mig at opklare et bestemt mysterium.
- Hvilket mysterium? - Jo, forstår du...
Jeg elsker dit smil.
Men mange mænd, som forelsker sig i en kvindes smil-
- har begået den fejl at gifte sig med hele pigen.
Her har du hele pigen.
Jeg ved ikke, hvorfor far ikke har svaret.
Posten bliver forsinket ved sorteringen i udenrigsministeriet i London.
- For to dage siden telegraferede jeg. - Telegraferede? Fra ambassaden?
- Så alle kender til os? - Nej, jeg skrev: "Har du svaret?"
Jeg har slet ikke hørt fra ham.
Jeg er urolig.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Bamshad, fra korrespondanceafdelingen.
Jeg har intet telegram, men dette brev er kommet til Dem.
Jeg ved, at De har ventet det. Jeg er her altid for Deres skyld.
- Jeg ville... Jeg ville... - Ville hvad?
Jeg ville give mit liv for en kvinde som Dem.
Jeg må vende hjem og tale med min far.
Kærligheden kender ingen lov. Rejs ikke.
- Hans meritter imponerer mig ikke. - Det er jeg ligeglad med.
- Ved du, hvad en lavere diplomat tjener? - Jeg kan bo i et telt med den, jeg elsker.
Hvad jeg har erfaret, og som du ikke ved, så spiller manden.
Han har pådraget sig stor gæld.
Du havde en enorm gæld, da du grundlagde stålværket.
Mit svar står fast: Nej. Jeg giver ikke mit samtykke til denne...
...denne barnlige plan.
Nattergalen havde, med dråber af sit hjertes blod, næret den røde rose.
Da kom en vind.
Den fangede misundeligt grenene og bandt hans hjerte i tusind torne.
Hvad er der?
Det her er lige kommet med diplomatpost fra Teheran.
Der står: "Mønten og hr. Henry Cadogans klæder"-
- "blev fundet lagt nydeligt på en sten ved floden Lar."
"Cadogans lig blev fundet dagen efter"-
- "neden for en klippe på den anden side af floden."
"Det smerter os at underrette Dem om denne tragiske ulykke."
Det var ingen ulykke.
Der er også en kort besked fra Cadogan, som jeg modvilligt giver dig.
Gertrude, jeg lader dig være alene.
"Evig kærlighed holder fornøjet i sin favn"-
- "jorden, luften og dybet."
Lyset i mine øjne og mit hjertes høst-
-er mine til sidst i uforandret minde.
Han fandt det let at flygte og overlade den svære pilgrimsfærd til mig.
Kamelfører, selv om rebet brister, hjælp mig at rejse min faldne last.
Forbarm dig og følg mig langs vejen.
Mit ansigt er dækket af støv, mine øjne våde.
Tårer og støv danner et stjernehvælv, som formes til ly for lykken.
Men jeg havde ikke befæstet mig, og tiden er gået.
Hvad skal jeg spille på dagen og nattens skakbræt?
Døden vandt spillet.
TRE ÅR SENERE
For første gang i mit liv ved jeg, hvem jeg er.
Mit hjerte tilhører nu ingen anden end ørkenen.
AMMAN, 1906 DET BRITISKE KONSULAT
Men hvorfor tage ud i ørkenen? En enlig kvinde i krigstid.
- Har De nogensinde oplevet ørkenen? - Hvad har det med sagen at gøre?
Jeg ved ikke, hvad der bringer Dem hertil. Hvorfor forlade England for altid?
Ærligt talt forstår jeg det knap nok selv. Jeg fik en indsigt.
Frøken Bell, hvis jeg må være ærlig, så lyder det patetisk.
Hvad er Deres hensigt?
Min hensigt er at flytte derud og foretage arkæologiske undersøgelser.
- Studere beduinerne. - Beduinerne? Milde himmel.
Det bliver der ikke noget af.
Må jeg minde Dem om, at de er under tyrkisk styre?
- Vil De bede dem om tilladelse? - Nej, og heller ikke om Deres.
De må ikke glemme, at vi agter at arve deres imperium.
Jeg vil ikke have problemer med vores igangværende kampagner.
De må ikke starte en konflikt med Tyrkiet angående beduinerne. De slås indbyrdes.
Deres lille eventyr er kontraproduktivt og farligt.
De har ikke magt til at stoppe mig.
- De rejser ikke. - Jo, det gør jeg.
Jeg har allerede været der, og jeg skal tilbage. Farvel, de herrer.
Om jeg så skal underrette tyrkerne om Deres planer, så fanger de Dem.
Deres fjollede idéer bliver aldrig til virkelighed.
Fattuh.
Ved du og mændene, at vi må bliver anholdt?
- Jeg har forberedt det. - Selv på det?
Fattuh er altid forberedt.
I er anholdt, alle sammen!
Løjtnant. Kan jeg hjælpe Dem?
Hvem tillod Dem at rejse midt om natten uden myndighedernes tilladelse?
- Vi har tilladelse. - Hvem er De?
Fattuh, frøken Bells tjener.
Frøken Gertrude Bell. Jeg kender til Dem. Er De bevæbnede?
Nej, det er vi ikke.
- Dokumentet kommer direkte... - Fra Istanbul, direkte fra ministeriet.
Frøken Bell, jeg undskylder. Vi fik telegram fra hovedkvarteret i Amman.
Tja, Amman blev vel ikke underrettet af Deres regering.
Bureaukratiet er ens overalt. Også i London, i vores udenrigsministerium.
Jaså?
Tak, løjtnant. Deres heste trænger vist til vand. Vil De gøre os selskab?
- Hvor fik du tilladelsen fra? - Jeg kender hovedmoskeens lærde.
- Han forfalsker alt for penge. - Fattuh...
Løjtnant, kommer De fra garnisonen ved jernbanen?
Ja, my lady.
- Hvor mange er der i kavaleriet? - Omkring 60.
De bliver stadig færre. Vi var 100 i april.
- Artilleriet? - Borte. Det burde jeg ikke fortælle Dem.
Jeg er rejsende og forsker. Alle ved, at det osmanniske riges styrker-
- er alt for spredte. Det kan man læse i aviserne.
Men min udpost er ikke i aviserne.
- Jeg vil tilbyde Dem et fotografi. - Meget venligt, lady Bell.
- Af Dem og Deres mænd. Godtager De det? - Gerne.
Jeg vil ikke have en militær hemmelighed-
-så De får negativet.
- De kan fremkalde det i Amman. - Tak.
Stil Dem lige i midten. Ja.
Sikke et smukt lys. Se herover.
Glimrende.
Mere vand, Omar. Godt.
Der er meget vand i brønden. Vi kan fylde hele badet til hende.
Kære dagbog. Vi har nået en oase.
Det er som i beduinernes fabler.
Ørkenens ensomhed giver mig trøst i min egen ensomhed.
Fattuh spurgte, hvorfor jeg altid beder om to glas te.
Skal jeg fortælle, at det er til manden, som bor i mit hjerte?
Dag ind og dag ud drager vi videre.
Vi slår altid lejr på samme måde.
Jo længere ind i ørkenen vi kommer, desto mere føles alt som en drøm.
Af og til krydser vi terræn, som næsten ikke kan passeres.
Over en hård saltskorpe, som porcelænsskærver.
Ofte følger jeg intet kort, men lader nysgerrigheden lede mig.
Øst for Det Døde Hav så jeg Wadi Mujibs skjulte slugt.
Tænk at finde så klart vand i ørkenen.
Jo dybere jeg går i den mystiske labyrint-
-desto bedre kender jeg mig selv.
Tæt på slugtens slutning fandt Fattuh noget underligt.
Det viste sig at være en neolitisk spydspids, mindst 10.000 år gammel.
Jeg antog, at der i forhistorisk tid blev kæmpet krige her.
At stedet ville være let at forsvare.
Fattuh sagde, at det ikke kan stemme. At verden var et paradis så tidligt.
At paradiset vil komme igen, hvis vi lever et retfærdigt liv.
Sådan sagde Profeten.
Paradiset savner tid, alder og bolig.
Det venter os.
Det fik mig til at ville udforske arkæologien endnu mere.
Ikke langt fra slugten ligger briternes udgravning ved Petra.
Det blev en svær rejse, på grund af regnen.
- Vær hilset. - Velkommen til vores hjem.
Jeg er Campbell Thompson. Min kollega, T.E. Lawrence.
- Hvad står T.E. for? - Det står for Thomas Edward.
- Jeg afskyr navnene. Kald mig Lawrence. - Gerne, Lawrence.
- Vi ventede Dem. - Jaså? Vi sendte ingen besked.
Stjernerne ser Dem om natten, og lyden af sandet afslører Deres skridt.
Undskyld. Sådan er han altid.
- Hvad laver en skoledreng som Dem her? - Den skoledreng er dr.fil. i arkæologi.
Thompson. Jeg er dr. fil. i middelalder-skærver.
Det forfølger mig som en gammel pebermøs prutter.
Jeg vi vil gerne af med det. Skal vi?
Det er et hul. Alt er blevet flyttet af gravrøvere.
Igen og igen. Vi er fanget her.
Lawrence drømmer om skatte og store rigdomme.
Gud, giv os babylonske skrifter, som tyskerne fandt i Mesopotamien.
Vores udgravningsmetoder er dårligere end deres.
Det stemmer, kære Gertrude.
"Kære"?
- Dette bælte var en fejltagelse. - Sådanne bælter har kun ungkarle.
- Og? - Udgraverne vil finde en hustru til mig.
Forestil Dem det, en hustru. Frygteligt.
De hørte, at De ville komme, og rygtet gik, at De var min hustru fra England.
Jeg tror ikke, den rette for Dem er født endnu.
Det osmanniske rige har ikke langt igen. De er som romerriget lige inden dets fald.
Hvad tror du, der vil ske?
Kaos. Kaos og krig.
- Det britiske imperium tager magten. - Jeg deler ikke din opfattelse.
Jeg tror, arabernes nationalånd gør dem stærke. De er fremtiden.
Måske, men meningsfulde forandringer kan tage århundreder.
- Det sker i vores levetid. Om årtier. - Ikke mere politik.
- Vi er arkæologer. - Indtil videre har jeg kun rejst.
Skål for de rejsende. Og for dem, der graver mysterier op af jorden.
Desværre har vi ingen glas.
Hør, Gertrude. Uanset hvad folk siger...
I lejrbålets bløde skær med en god whisky i hånden, ville du blive en god hustru.
Gertie! Har du fået morgenmad?
Jeg har tømmermænd.
Min hovedpine er på størrelse med romerriget.
Synd, Rom ikke brænder, at Nero ikke synger for os og beklager branden-
-som han selv startede. Det var tider.
- Vær stille, Lawrence. - Gertie...
Du må ikke rejse. Kvinderne her forsøger at gifte mig væk igen.
- Skal jeg kysse dig foran dem? - Absolut.
- Mit kys... Mit kys vil gøre dig fri. - Vindunderligt.
Gertie, vær sød ikke at gifte dig med mig.
Absolut.
TRE MÅNEDER SENERE
Damaskus Den britiske generalkonsuls kontor
Kom indenfor. Frøken Bell, her er konsulen.
Frøken Bell. Velkommen. Velkommen tilbage.
Inden vi taler forretninger, tillykke med, at de snød de tyrkiske myndigheder.
- Jeg havde tilladelse. De forstår mig. - Hvordan forfalskede De den?
Det var ikke mig, men den skriftlærde fra den store moské. En af de bedste.
Min tjener ordnede det. Hvis De skal bruge dokumenter...
Imperiet behøver ikke billige tricks.
Ud over at trykke tyske og tyrkiske penge for at underminere deres økonomi.
Sid ned.
Nå.
Jeg agter at rejse til Jabal ad Duruz.
- De kan De ikke mene. - Jo, det kan jeg.
- Ingen er rejst dertil i årtier. - Så er det på tide.
Ingen britisk soldat følger Dem dertil. Det provokerer folket. Jeg som soldat...
Major. I de kongelige walisiske musketerer.
Vi kender vist hinanden godt.
Major, jeg er her for at bede om det, De allerede så generøst har tilbudt.
Selv om De ikke hører fra mig i flere måneder, så send ingen.
- Druserne kan tro, at De er spion. - Jeg er måske en spion.
Men jeg spionerer ikke for andre end mig selv.
- Jeg er konsulens hustru. - Vær ikke så formel.
Det her er Judith. Velkommen.
- Jeg har en gave med til hver af jer. - Så venligt.
- Jeg fandt dem på et marked. - Meget smukt.
De viser en sheiks rang, skat. Brug dem ikke til at skære løg med.
Kom.
Druserne er meget uafhængige og, mere end noget andet, anti-tyrkiske.
- Kun de har besejret tyrkerne. - Det er det, der gør dem interessante.
De har træk af kristendom, gnosticisme og nyplatonisme blandet med islam.
Nu taler vi ikke om Platon. Vil De have mere couscous?
Vi taler ikke om Platon, elskede, men den store fare, frøken Bell står over for.
- Det er ulejligheden værd. - Vær forsigtig.
Druserne følger ikke reglerne. De er ude efter at dræbe og skåner ingen.
Så længe de har tørt krudt og kan kramme aftrækkeren...
- ...dræber de mænd, kvinder og børn. - Det er frygteligt.
Jeg ønsker, at De får dem.
Nej, det er for meget.
Min kære, har du ikke sagt flere gange, at du aldrig ville give pistolerne væk?
Tja... Nu bliver de givet væk.
Frøken Bell. Til Dem.
Til mig?
Vi rejser på beduinernes store vidder-
- og jeg begynder at se de komplicerede relationer mellem stammerne.
Fattuh lærer mig mere end nogen anden.
Han siger, at den mest ustabile konflikt er den mellem druserne og Beni-Sakhr.
Jeg er urolig for Omar, frøken Bell.
Jeg hørte i morges, at det var Beni-Sakhr.
- Kan vi forlade ham? - Der er ingen nåde mellem stammerne.
Mødes to af dem, overlever kun en.
Frøken Bell?
Jeg indså, at druserne indser, at Omar er Beni-Sakhr på hans dialekt.
Det havde jeg ikke tænkt på. Hvad gør vi?
Spørg Omar.
Omar, skal jeg sende Dem tilbage, inden det er for sent?
Omar blev pludselig døvstum.
- Hvornår? - For en time siden.
I er mine fanger. I skal dø, alle sammen.
Hvis jeg skal dø, skal det være for jeres sheiks hånd.
- Hvor er jeres sheik? Før mig til ham. - Frøken Bell, De er såret.
Det er ingenting. Før mig til jeres sheik nu. Nu!
- Kvinder går ind i kvindesiden. - Denne kvinde går med mændene.
Sid ned. Sæt dig, kvinde.
Hør... Hvem er De, der vover Dem hertil?
Jeg er Gertrude Bell, borger i det britiske imperium.
Tak den almægtige for, at De ikke er tysk. Vær venligt at sætte Dem.
Det takker jeg ham for hver dag, at jeg ikke er.
- Er De en spion? - Nej.
Jeg er forfatter. Jeg skriver om landets og folkets skønhed.
- Så De er en digter? - På en måde.
Jeg beskriver ikke, hvad jeg ser, men giver navne til dets skønhed.
- Som den romerske poet Vergil. - Ja, "Aeneiden".
Ja.
Undskyld, men hvordan kender drusernes sheik til Vergil?
Jeg har rejst inkognito.
Jeg har været i Damaskus, Beirut og Paris.
Champs Élysées er verdens smukkeste gade.
Baudelaire. "Det ondes blomster". Rimbaud.
De har ret. Den poet beskriver ingenting, han døber det.
Træernes pragt. Bikuberne.
Livet på landet. Han er som vores poeter.
De har ret.
- Må jeg invitere en af mine fortrolige? - Gerne.
Fattuh. Vil du hente mit træ-etui?
Frøken Bell, mine mænd har vel ikke skadet Dem?
Jo, men det er et lille sår.
Det er, hvad vi kalder en skramme.
Tilgiv dem. De ved ikke bedre. Jeg beder Dem undskylde.
Jeg vil give Dem en gave. Den betyder meget for mig, for jeg fik den i gave.
Nu er den Deres.
Enestående.
Bliv her som min gæst.
De er tryg i vores gæstfrihed.
DAMASKUS TRE UGER SENERE
Skønt, at De er tilbage. Prydet af et sår, men i live.
Pyt, det er ingenting.
Jeg må indrømme noget. Jeg gav Deres pistoler væk.
Det var ikke mine, men Deres. De var kun til pynt.
Endelig gjorde de gavn.
- Jeg undskylder. - Ti nu stille. Endelig skete der noget.
Kugler.
- Jeg har et nyt mål, Hayil. - Det ligger midt i den arabiske ørken.
- Det er den forbudte zone. - Vi ved kun, hvad folk så i 1850'erne.
- Men for Guds skyld, hvorfor Hayil? - Det er arabernes hemmelige epicenter.
Jeg vil møde emir Ibn Rashid. Han er vigtig. Han er Arabiens leder.
- Hvem følger med Dem? - Fattuh og mine mænd.
Hvad? Jeg stoler på dem.
- De er for tidligt på den. - Skal jeg komme senere?
- Hvad foregår der? - Denne hingst er til Dem.
- De skal bruge Arabiens bedste hest. - Men De maler den jo. Det er da nyt.
Tja...
- "Tja", hvad? - Jeg har en indrømmelse.
- Jeg stjal ham til Dem. - Har De stjålet hesten til mig?
Se, hvad han kan.
Bravo! Bravo, Salahadin. Bravo!
Jeg stjal ham ikke direkte, det var mere af en tvangsindløsning.
- Fra hvem? - De tyrkiske myndigheder. Fjenden.
Jeg gjorde to ting.
Jeg bestak en avisredaktør til at skrive om en sygdom blandt heste.
Så skaffede jeg falske papirer, som sagde, at jeg var dyrlæge.
Jeg gik til den tyrkiske garnison. Denne hingst skulle naturligvis fjernes.
Så satte jeg ham i karantæne.
Så den britiske konsul Richard Doughty-Wylie...
...har stjålet en hest til Dem.
Vil De lade os være alene? Frøken Bell, jeg har tilkaldt Dem...
Ingen tilkalder mig.
- Jeg har inviteret Dem. - Det lyder en smule bedre.
Skal vi komme til sagen?
De tog af sted, og jeg følte mig ikke foranlediget til at støtte Dem i det.
- Mildt sagt. - Krigen tager til i omfang og styrke.
Det ville gavne landet, hvis De gjorde Deres nysgerrighed...
- ...mere systematisk. - Hvad mener De?
De ville være vores eneste spion i et enormt område, som vi ved meget lidt om.
Kort sagt: Nej.
- Bare nej? - Det stemmer. Jeg er ingens spion.
Hvad er det så, som tiltrækker Dem til beduinerne?
Noget, som De og Deres verden aldrig ville forstå.
Det er deres frihed, deres værdighed.
Poesien i deres liv.
Hav en god dag.
- Hr. Wylie. - Richard. Vær rar at sige Richard.
Richard...
Jeg er ikke parat.
- Jeg ville aldrig være sammen med... - Ville aldrig hvad?
Jeg ville aldrig være sammen med en mand igen.
Fordi jeg mistede en mand.
- Mistede? - Ja.
Jeg er enke.
- Enke? - Ja. Nej, jeg...
På en måde.
- Hvor har jeg været en tåbe. - Nej, det...
- Vil De tilgive mig? - Naturligvis.
Ja.
Jeg ser en lys fremtid. Succes.
Med store rigdomme.
En storartet skæbne vil tage form.
Nej, jeg skaber min egen skæbne.
- Hvad mere skal vi bruge? - Kinin, jod og modgift mod skorpioner.
Nej, ikke skorpioner. Vi er forsigtige.
Ingen beduin er blevet stukket, vel?
Javel, frue. Som De ønsker. Her er alt, vi har brug for.
Myggenet, en feltseng, et stofbadekar.
- Vi skal bruge den her. - De ved besked. Deres er faktisk bedst.
Vi skal bruge fire sadler. Hvad koster de stykket?
Den ædle dame behøver ikke betale. Værsgo.
- Hvorfor ikke? - De er sheikens gæst. Gæster betaler ikke.
Fire af dem. Jeg gør dem i stand.
Mange tak.
- Jeg har en indrømmelse. - Indrømmelse?
Hesten var smuk, men havde aldrig klaret ørkenens sandklitter.
- Hvad gjorde du? - Fattuh byttede den på markedet.
For de fire bedste dromedarer. Der er de. Undskyld.
- Gertrude, rejs ikke. Ikke nu. - Jeg har intet valg, Richard.
Mit hjerte er ikke parat.
Det kan jeg mærke. Bliv i nogle uger til.
Nej! Det er sidst i december. Snart kan man ikke komme frem i ørkenen.
- Jeg længes efter dig. - Sig ikke sådan. Sig ikke den slags.
- Her bliver ensomt uden dig. - Du har en kone.
- Det er ensomt at være ulykkeligt gift. - Det her kom fra ingen steder.
Ingen steder, Richard. Jeg kan aldrig blive din, du er gift.
Jeg ordner alt.
Skriver du til mig?
Ja, jeg vil skrive fra hvert eneste postkontor i ørkenen.
Jeg vil skrive en dagbog til dig.
- Vinden råber. - Om hvad?
Vinden råber om sand og om storm.
NYTÅRSDAG 1915
CENTRALARABIEN NEFUD-ØRKENEN
- Kan damen vise, hvordan man gør? - Koger æg?
I ørkenen er der hverken æg eller høns.
- Kog det i fem minutter. - I ørkenen er der ingen minutter.
- En bøns længde. - Den er altid til stede.
Richard, jeg forsøger ikke at tænke på dig, men det er mærkeligt...
Du er i mine tanker for hvert skridt, jeg tager i ørkenen.
Min kok har ingen forståelse for tid. Han har aldrig kog et æg.
Jeg er allerede en del af ørkenen, som om den var min.
Stilhed og ensomhed omgiver mig som et uigennemtrængeligt slør.
En dybere søvn end civilisationen kender.
Og så, den vejløse ørken igen.
Før stammekrigene levede dette sted.
Nu er her kun spøgelser her.
Hvad er det?
Hvordan er det muligt?
De er fra konsulen.
Konsulens budbringer må have redet dag og nat.
Vi bliver her i nat.
Min kære, ørkenen har dig, og mit hjerte er med dig.
Hvis jeg var fri, og natten perfekt-
- ville det passe at tage dig og kysse dig.
Gud lader til at have gjort os selskab i et velsignet øjeblik.
Åh, hvilken nydelse.
Vi kan opleve den igen ved en udpost i tiden.
Jeg kan ikke sove. Jeg kan ikke sove. Klokken er et på natten.
Du, du og du står mellem mig og hvilen.
Engang kaldte du mig liv og ild.
Jeg brænder og forbrændes. Jeg vil fordrive stemmen i mig, som siger:
"Foran hele verden, gør krav på mig og tag mig."
Men alligevel...
Vær venlig at levere disse.
Det er ikke nok. Det her er en ørken, ikke et postkontor.
Jeg har kun dette æsel som transportmiddel.
Er det her nok?
Tak.
Richard, jeg tvivler på, at nogen i hele verden er så lykkelig som jeg lige nu.
Du blev døbt af ørkenen, og intet andet kan frelse dig nu.
Når vi bevæger os, føles det, som om alt ligger bag os.
Kun skyggerne følger os, som for at minde os om fortiden.
Dame, vores sheik vil invitere Dem på te i sit telt.
Tager damen imod invitationen?
Ja, det ville være en ære. Det ville være en ære.
Sheik Harb inviterer Ørkenens Dronning til sit telt.
Naturligvis. Tak.
Ifølge vore tradition er det mig en ære at invitere Dem til et festmåltid.
Det er en ære at modtage Deres gæstfrihed.
Den, som kommer til mit telt, er min gæst. Deres arabiske udtale er glimrende.
Damen er modig, lige så modig som mine beduiner.
- Er Deres destination Hayil? - Ja. Jeg vil møde Ibn Rashid.
Vi må tale om Ibn Rashid. Han har mægtige fjender.
- Ibn Saud? - Og mange flere. Han er ikke i Hayil.
- Hvor er han? - Han kæmper i syd.
- Sluttede han ikke fred med Anazeh? - Ikke længere. Vogt Dem for Hayil.
Der begås mange mord der.
- Til mig? - Ja.
Sheik Harb, De har været meget gæstfri.
De har underholdt mig med vidunderlige ørkenhistorier.
Alle beduiner er historiefortællere.
De har givet mig indsigt i stammerne og tilstanden i Hayil.
Det vil jeg takke Dem for.
Jeg vil give Dem den her. Min kikkert.
Nu ser jeg klart, så jeg har ikke brug for den. Det er en gave.
Jeg er blevet en rig ørkenrejsende.
Tak. Min guide Hamad eskorterer Dem.
De skal rejse uskadt, men ingen kommer ud fra Hayil.
Hvis Gud vil, får vi Dem at se igen, i live.
Hvis Gud vil.
De kan se meget langt.
De har ret.
Hayil.
- Sandet er blødt, vi slår lejr her. - Hvad gør vi bagefter?
Venter og ser. Når de kommer ud, kommer de for at byde os velkommen-
-eller for at dræbe os.
- Jeg ser ingen. - De diskuterer, hvad de skal gøre.
Slaver. Jeg ved ikke, hvad det indebærer, men det er sikkert en fornærmelse.
Kun kvinden. Mændene bliver udenfor, kun kvinden er inviteret.
Jeg er Ibrahim, farbror til vores elskede emir.
Må jeg møde ham?
- Han er borte. - Hvornår vender han tilbage?
Han kæmper mod vores fjender. De må ikke rejse, før han kommer.
Og mine mænd?
De får bo her.
Jeg er Fatima, emirens faster. Turkiyyeh vil underholde Dem.
Velkommen til Hayil. De må være Ørkenens Dronning. Rygtet kom først.
Jeg hedder Gertrude Bell.
- Hvem har sendt Dem? - Ingen. Nej.
- Jeg er her på egen hånd. - På egen hånd?
Jeg kender verden. Jeg er fra Istanbul. Jeg er sultanens gave til Ibn Rashid.
Hvad er Deres planer?
Jeg vil møde Ibn Rashid.
Ibn Rashid blev fordrevet fra Hayil. Hans kvinder fulgte ham.
Og alle hans stammemedlemmer, men mig efterlod han.
- Var han emirens gæst? - Ja, emiren, som regerede for 6 år siden.
Hvad skete der?
Paladset er fuldt af sammensværgelser, fuldt af mord.
- Hvad skete der med emiren? - Han blev myrdet.
Hans eftertræder blev myrdet, og hans. Alt sammen i løbet af få år.
Deres eunukker blev dræbt med dem. Haremmet gik fra mand til mand til mand.
- Hvem er den herskende emir nu? - Der var knap nok flere i familien.
Han er ung. Han er på krigstogt i nord.
Fatima, hans faster, er den egentlige hersker. Hun er emiren.
Så smukt.
Jeg har været fanget her i tre uger nu.
De er ikke fanget. Der bliver sørget godt for Deres mænd.
De blev bedt om at blive, indtil emiren bestemmer sig.
- Bestemmer sig om hvad? - Om det er godt at have Dem her.
For hvad?
Mit ønske er, at De skal være i emirens harem. Det ville behage ham.
Fatima, det er ikke mit ønske.
Hvornår vender han tilbage?
Ved De det?
- Det er en ære at tage imod min gæst. - Han mener sin hustru.
- I sit harem. - Ja, min hustru.
Emir, det er en ære at møde Dem.
Men jeg er allerede gift. Jeg er en del af den britiske konsuls harem.
Dette ville skabe problemer for både manden og hans land.
Jeg har hørt noget andet.
Ingen mand rører en gift kvinde.
Profeten, fred være med ham, har sagt det til os.
Kære Richard. Det er tydeligt for mig, at huset Rashid går mod sin undergang.
Ibn Sauds stjerne ser ud til at være på vej opad.
Centralarabiens skæbne ligger hos ham, ikke hos Hayils folk.
Jeg vil meddele det britiske araberkontor dette.
Mine udforskninger de seneste år af området og dets folk-
- stammelivet og dets styre har givet mig et unikt billede.
Et, som kun jeg kan male.
Når det gælder mig selv, ser års forberedelser-
- til hvad ved jeg ikke, ud til at have nået deres slut.
En ny skæbne åbenbarer sig for mig.
Nu mangler jeg kun at vende tilbage til dig.
DAMASKUS
Vi går til et roligere sted.
Jeg har læst din dagbog.
- Den var tiltænkt dig. - Verden forandrer sig.
Mens jeg var i ørkenen, blev krigen verdensomspændende. Jeg vidste intet.
Det er hele Europa nu.
Rusland og Japan.
Nu må USA også sige sit.
Gertrude, der er noget, jeg vil sige dig.
Jeg har meldt mig til felttjeneste.
Det anede mig.
Når jeg vender hjem fra krigen, vil jeg rede alt ud med Judith.
Så er jeg fri.
Jeg vil hellere skyde mig end leve uden dig.
Hvorfor siger du sådan?
Gertrude.
Der er noget, du bør vide.
Judith er kommet med truende kommentarer om...
...om at begå selvmord, hvis jeg forlanger skilsmisse.
- Jeg forstår. - Jeg tror hende ikke, men...
...kærlighed er en tyran uden nåde.
KAIRO, JULI 1915 DET BRITISKE ARABERKONTOR
Gertie. Orientminister, tillykke.
Det er, som om de opfandt embedet til dig.
- Er det dit personale? - Ja.
Og du er blevet øverste rådgiver, Lawrence. De er blevet politisk.
Teknisk set arbejder jeg under dig, men...
Der er ingen mænd som mig eller kvinder som Dem. De er blevet en slags dronning.
- Bare en kvinde, der savner sin mand. - Deres officer, som drog i kamp.
Ja.
- Frøken Bell, stå lidt nærmere Churchill. - Vi vil have pyramidernes spidser med.
Hvad venter De er af konferencen?
Vi må indse, at den arabiske verden forandrer sig.
Med den nye vægt på Mellemøsten, hvor påvirker det forholdet til Indien?
Churchill maler situationen som en sejr for det britiske imperium.
- Hvad er det da? - Vi giver dem ikke selvstyre.
De arabiske lande vågner, det er deres præstation.
Naturligvis.
- Det britiske imperiums løve. - Hr. Lawrence, pyramiderne i baggrunden.
Mine herrer, har De ham i billedet? Lidt til venstre, sir.
- Bliv stående sådan, hr. Lawrence. - Får De det med, mine herrer?
Hr. Churchill, det bliver fremragende. Et til, hr. Churchill.
Min cigar. Min cigar gik ud. Verden går under.
- Et til, hr. Churchill. - De ser fantastiske ud.
- 4.000 års historie ser på Dem. - Stille. Napoleon sagde det før Dem.
Alle sammen. Fremragende.
Tabene i Gallipoli er enorme. Den australske ekspedition-
- mistede 30.000 mand på en enkelt dag.
- General, det er hemmeligstemplet. - I morgen råber hele verden det.
Doughty-Wylie, som ledte angrebet, har allerede fået Victoriakorset.
- Sagde De Richard Doughty-Wylie? - I de kongelige walisiske musketerer.
Victoriakorset gives kun til faldne helte.
Det stemmer. Han skal have søgt døden i kamp på grund af problemer med hustruen.
Undskyld mig. Tak. Tak.
Fattuh.
Hvad skulle jeg gøre uden Dem?
Jeg ville følge Dem til verdens ende.
Kære dagbog. I mit hjertes plager går jeg til dig.
Det er, som om mit liv er slut, som om kærlighed ikke tilkommer mig.
Kun den store opgave, jeg har påtaget mig, får mig til at fortsætte.
Kairo er blevet en metropol igen-
- og jeg indleder et nyt liv som politiker.
Gertrude.
- Prins Faisal vil gerne møde dig. - Han er da overalt.
Hvordan håndterer Sharif Husseins tredje søn sine brødre?
De går kun op i hestevæddeløb.
Gertrude, vi må følge deres regler.
Faisal er snu, listig og hensynsløs.
Han virker som den rette til denne periode, hvis vi skal være ærlige.
Det er farligt at være ærlig, hvis man ikke også er dum.
England må forlade sine kolonier, hellere snarere end senere.
Jeg frygter for mit land, når jeg tænker på, at Gud er retfærdig.
Min bror Faisal og jeg har læst Deres rapport om den arabiske verden.
Tillykke. De udtrykker vores følelser.
Ingen i den vestlige verden kender beduinens hjerte bedre end Dem.
Beduinerne kalder Dem al khatum, den ædle dame.
- En stor ære. - Vi synes, at De er de troendes moder.
Titlen, som gives til Profetens brud, fred være med ham.
Over for to efterkommere af profeten og den, som repræsenterer ørkenens folk-
-er jeg ikke den ære værdig.
Deres falke er værdige konger.
De bliver snart konger.
Over hvem?
Over det folk, jeg elsker.
Hvad får en engelsk kvinde til at elske os så højt?
Jeg har en fortrolig fra Homs.
Han har...
Han har reddet mit liv mange gange i ørkenen.
Han har en gammel mor. Når hun taler til ham, hun har fem sønner, siger hun:
"Fattuh, som jeg overlader min begravelse til."
Derefter taler hun om vejret og haven.
Alene derfor, på grund af ham-
-har I altid mit hjerte.
Og nu, med jeres tilladelse, vil jeg tage af sted.
Gå med fred.
Hvordan kan hun vide, at vi skal blive konger?
Hun er kongemageren.
Hun er ørkenens ukronede dronning.
Faisal og Abdullah blev snart konger over Irak og Jordan.
Gertrude Bell tegnede grænserne for deres kongeriger.
På hendes anbefaling hjalp briterne Ibn Saud med at tage Arabien som sit rige.
Gertrude Bell blev aldrig gift.
Hun døde i Bagdad i 1926, hvor hun også blev begravet.
Beduinstammerne husker hende varmt-
- som den udlænding, der forstod dem bedst.