Released on www.Danishbits.org
Utbruddet av første verdenskrig påskyndet Det osmanske rikets fall, -
- riket som hadde styrt Midtøsten i fem århundrer.
Kolonimaktene ville ha restene.
Hvis vi antar at Det osmanske riket endelig faller, -
- får Russland Dardanellene, og Italia får øyene ved fastlandet.
- Får franskmennene problemer med det? - De finner problemer ved alt.
Det ligger i deres natur.
- Og de store bitene? - De fikk Syria og Libanon, da gikk det.
- Fortell meg hvordan du tenker. - Vil du virkelig ha Libanon i imperiet?
Tusen år med rot som ingen noen gang kan rydde opp i.
Syria innebærer et større problem. Sunnitter, sjiaer, alawitter, -
- drusere og kristne kjemper seg imellom.
Og kurderne i nord. La franskmennene ta seg av dem. Eller prøve...
- Og la dem mislykkes. - Jeg vet hvor du får din informasjon.
Mener du fra kvinnen? Fra den kvinnen?
Smålig rivalisering tar vi etter drinkene.
Vel, til oss. Sone B er vårt ansvar.
Fra franskmennene fikk jeg Bagdad, Bazra og Kuwait. Vi styrer her.
- Hvordan trekker vi grensene? - Det løser vi senere.
Nå. Det er nå det gjelder. Det må skje nå.
Vel, problemene begynner her i sør.
Det er bare en prikket linje. Vi har problemer med Ibn Saud.
Vi har to problemer. Han vil at Arabia skal være atskilt fra sør.
Han ønsker også en fleksibel grense. En stamme flytter nordover til beitet.
Det er ingen beiter, bare sand.
Han vil trekke grensen etter folks forflytninger, ingen territorier.
Det fungerer ikke. Hvem kjenner stammene best?
Slektslinjer, pakter og rivalisering? Hvem kjenner beduin-stammene best?
Og hvem skal herske over alt dette?
Vi snakker om potensielle konger. Hvem kjenner kandidatene?
- Hvem kjenner dem best? - Kvinnen. Gertrude.
- Hvilken Gertrude? - Gertrude Bell.
Ei dum ku. Hun snakker som en foss, -
- er full av selvtilfredshet, en mandig kvinne.
En omreisende, rumpesvingenede, plaprende idiot.
- 12 ÅR TIDLIGERE - Gertrude, se på meg.
- Ikke si hvordan jeg skal oppføre meg. - Jeg blir nødt.
Du vil smile. Skrem ikke de unge mennene med din intelligens.
- Hvordan? Jeg kan ikke spille dum. - Lytt til det de sier og smil.
Det blir vanskelig.
Jeg elsker det.
Jeg elsker det. Jeg elsker det.
Rounton Grange Familien Lowthian Bells gods
- Og så? - Etter løven? Da skjøt jeg en elefant.
- Alt dette i Sør-Sudan? - Nei, da var jaktlaget i Kenya.
Gud, for en safari det var.
Du skjøt vel ikke bare én elefant?
Først et neshorn, så en løve og til slutt to hannelefanter.
- Er det noen elefanter igjen i Afrika? - Hva mener du, unge dame?
Gertrude, jeg vil så gjerne ta deg med og gifte meg med deg.
Hvor da? Paris? India? Pyramidene?
Det er en låve der ute.
- Mener du i høyet? - Ingen legger merke om vi går.
- Mener du utukt, for å være direkte? - Absolutt.
- Som kuene på beitet? - Absolutt.
Arnold Runcie, jeg kjenner deg knapt, men du liker visst kuer.
- Absolutt. - Hvor mange har du?
Ved Newcastle har jeg 800 hertfordshire-kyr.
I Skottland har jeg 2000.
- Angus? - Angus, ja.
Svart Angus.
Frøken Bell, takk for æren.
- Her, herr Havenhurst. Til venstre. - Ja. Unnskyld.
Jeg beklager.
Herregud, gi meg et jordskjelv.
Jeg orker det ikke lenger.
Jeg føler meg så temmet. Jeg kveles.
- Hva vil du jeg skal si, Gertrude? - Du burde ikke studert ved Oxford.
Hun er en av fire kvinner som studerte historie. Hun fikk toppkarakterer.
- Unge, ugifte kvinner av god... - Bør ikke gå ut uten anstand.
- Gertrude, kan du sette deg? - Nei, jeg vil ikke sitte.
Jeg støttet deg da du klatret store fjell.
Ikke glem alle barnepikene som sluttet på grunn av din stahet.
Hva så?
Husker du da du klatret i treet i parken med en lampeskjerm på ryggen?
- Ja, det husker jeg. - Du var fem og slukte bøker.
- Noen viste deg Da Vincis skisser. - Jeg husker den med fallskjermen.
- Hvem trenger en fallskjerm? - Alle trenger en fallskjerm.
Det smertet meg mer enn deg da du brøt ankelen.
Jeg vil ikke tenke på det. Det smerter meg den dag i dag.
Få meg ut herfra. Vær så snill, få meg ut herfra.
India. Arabia. Hvor som helst. Vær så snill.
Du vet...
Så mye som det smerter meg når du er borte...
- ...så må du få reise herfra. - Hvor?
Hva med Teheran? Ambassaden.
EN MÅNED SENERE
Jeg vil introdusere Gertrude, Mary. Det er på tide med en presentasjon.
Eksellenser. Mine damer og herrer, stig fram.
Stig fram. Takk.
Jeg vil gjerne få introdusere Gertrude Lowthian Bell.
Hun er en strålende ung forsker, og jeg er stolt over at hun er min niese.
Hun er datter av min kone Marys søster, og vi elsker henne.
Jeg håper dere gjør henne tid her til en fantastisk opplevelse.
Når det gjelder min kones retur: Gutter, nå er de ville dagene over.
Vi får ikke lenger ri i spisesalen.
Ingen flere orgier på vår velstelte, britiske plen.
Ingen flere redninger av damer i nød.
Og ingen får lenger offentlig vise ringeakt-
-mot vår kjære dronning Victoria, -
-som bør tilbringe tid her-
- så hun venner seg av med tanken om sitt snerpete imperium.
Hurra for det britiske imperiet.
Og Persia, et poesiens land i over 5000 år.
Hvorfor er mitt glass tomt? Hvor er champagnen?
For noen dufter. Det er utrolig.
- Og fuglene. - Nattergalen. Jeg gråter i puten min.
- Da gjør hun meg glad. - Hun? Det er hannene som synger?
- Ikke ødelegg for meg. - Beklager, Flo...
Hei.
- Mitt navn er Henry Cadogan. - Han er ambassadens sekretær.
Jeg er faktisk bare tredjesekretær.
- Velkommen til ambassaden. - Hennes snerpete majestets ambassade?
Jeg har blitt utpekt til å beskytte og underholde deg.
Hvis det er noe du mangler, så gi meg beskjed.
Det skal jeg gjøre.
Henry, vær så snill. Vis oss dine triks.
Florence, bordet er opptatt.
Vær så snill? Vær så snill!
Nei, jeg er ingen sirkusartist.
Han har to utrolige triks.
- Vis oss "banen rundt Månen." - Florence, det er pinlig.
- Hva er ditt andre triks? - Froskens hopp.
Henry, vis oss korttrikset. Han kan et utrolig korttriks.
Virkelig?
Florence, det er et dumt triks. Nei.
Kom.
Frøken Bell, får jeg foreslå at du setter sengen på taket?
- Jeg elsker stjernene. - Da må jeg sette opp myggnett for deg.
Myggen er forferdelig.
- Frøken Lascelles, kjeder vi deg ikke? - Nei. Nei, nei, nei.
- Florence, kan du komme hit? - Nå?
Den nye italienske ambassadøren har en gave til deg.
- Henry, jeg kommer snart. - Sikkert.
Det er som udyrets hage.
Et perfekt mareritt av blomster og dufter.
Vet du kanskje hva inskripsjonen betyr?
Ja.
Det er på farsi, men en middelaldersk variant.
- Kan du lese det? - Ja.
"Med dem sådde jeg visdommens frø."
"Med min egen hånd fikk jeg det til å spire."
"Dette ble min eneste avling, jeg kom som vann og som vind jeg for."
Frøken Bell, du kan din poesi. Du kjenner til Omar Khayyam.
Ja, det gjør jeg.
Jeg ønsker å lære meg språket.
Kjære mor, jeg benytter anledningen til å sende dette med dagens diplomatpost.
Jeg har det fantastisk. Jeg lærer farsi for å lese poetene på originalspråket.
Herr Cadogan på ambassaden hjelper meg med dette.
Han er vennlig, intelligent og belest. Han tar seg godt av Florence og meg.
Jeg liker ham.
Han har invitert oss med på en ridetur i dag.
Henry, du kan ikke ri. Hva om du faller av.
- Det skjer med de beste. - Du kan skade deg. Du får ikke ri.
- Du kan godt bli med oss. - Jeg er redd for hester.
Ha det bra.
Frøken Bell, dette er mitt favorittsted på hele landsbygda.
Etter vinteren stiger vannstanden. Dyrene får svømme til sommerbeitet.
Noen ganger er det tusenvis av sauer.
Gjeterne svømmer blant dem på oppblåst geiteskinn.
Jeg så det på babylonske relieffer. De gjorde det for 4000 år siden.
- De gjør det fortsatt. - Enestående.
Av og til går jeg opp der.
Jeg er god til å klatre, men hvordan kommer du deg opp?
Jeg må innrømme at det er lett. Du går rundt på baksiden.
Og hvorfor? Hvorfor går du dit?
Jeg går dit når jeg føler meg ensom.
Jeg føler meg ofte ensom.
Gertrude. Et brev.
- En brev til meg? - Nei, til Henry.
- Herr Cadogan, mener du? - Ja, Henry. Gi ham dette brevet.
- Gi det til ham selv. - Jeg kan ikke.
- Hvorfor kan du ikke det? - Lov som kvinne ikke å si noe.
- Jeg lover. - Ikke til noen.
Ikke en sjel, jeg lover.
Vel, siden i fjor...
Jeg mener det siste året, to måneder og elleve dager...
- Hva? - ...har jeg hatt følelser for Henry.
Hva sa han til deg i dag? Nevnte han meg i dag?
Nei, vi snakket om gjetere.
- Hvorfor kan du ikke gi ham brevet? - Det går ikke.
Sender jeg brevet i posten, kan det føre til sladder.
Jeg har skrevet 202 brev.
Det er forferdelig...
...at jeg ikke kan sende dem.
Kjære Florence, min venn.
Du vet at jeg gjør alt for deg.
Men jeg kan ikke kjempe ditt hjertes kamp for deg.
Kjære far, jeg vet ikke hvor jeg skal begynne.
Orienten er som en eneste lang drøm.
Tante tar godt vare på meg, -
- og i tillegg er herr Cadogan en god guide og beskytter.
Han tar seg av Florence and meg og viser oss vakre ting i basaren.
Han er med oss når det er nødvendig, men ikke når det er uønsket.
Henry.
Ja. Takk for at du tok oss med hit.
- Se, de spiser til og med hodene. - Jaså, er det en delikatesse?
Se, for noen farger. Det er så vakkert.
- Paprika. Du kan smake. - Får man det?
Hvordan takker man?
Er det ikke fantastisk, Florence?
Frøken Bell.
- Jeg holdt meg oppe for å treffe deg. - Jeg kom ikke for å spille biljard.
Hvorfor kom du?
- Jeg kom for å se korttrikset ditt. - Jeg forstår.
Da får det bli korttriks. Du får komme hit.
Som du ser, er kortene stokket.
De røde og svarte kortene ligger i en tilfeldig rekkefølge. Så...
Trikset er djevelsk.
Fra nå av vil jeg ikke berøre kortene.
- Du skal gjøre alt. - Jeg?
Du skjønner, jeg vil trollbinde deg.
Mens du er trollbundet, uten å se, -
- vil du kunne bestemme om kortet er rødt eller svart.
Uten å se på kortene?
Det er umulig ifølge sannsynlighetens lover.
Mens du er trollbundet-
-eksisterer ingen lover.
Du kan begynne.
- Ikke vend kortene. - Jeg skal ikke gjøre det.
Hvilken farge er det?
Svart.
Rødt. Svart.
Rødt.
Svart. Svart. Rødt. Rødt. Rødt.
Voilà.
Herr Cadogan, du berørte kortene igjen da du snudde dem.
Gertrude, du er veldig smart.
Du er den eneste som har lagt merke til det.
- Kalte du meg Gertrude, Henry? - Ja, det gjorde jeg.
Kalte du meg for Henry?
Veggene har ører.
Hvordan fungerer egentlig trikset?
Det avslører jeg ikke, men du er veldig nær.
Å, er jeg det?
Jeg elsker fuglene her.
Jeg kommer hit på grunn av fuglene.
Dette er stillhetens tårn.
- Vil du virkelig gå helt opp? - Ja, det vil jeg.
Det kan være bein og hodeskaller der.
Kanskje gribber.
Hva om vi gjør gribbene sinte?
De har sikkert hørt oss og flydd sin vei.
Det er her zarathushtriene legger sine døde til gribbene.
De er hellig for dem.
- Er du redd? - Jeg er ikke redd.
Gertrude Lowthian Bell, jeg vil kysse deg.
Kanskje vi ikke bør gjøre det her.
Løp. Kom igjen.
Kom igjen.
Kom igjen!
Kom igjen.
Jeg kan ikke...
- Florence, slutt å sutre. - Frank.
Ikke si "Frank" på den måten. Ved mitt middagsbord gråter man ikke.
Beklager at jeg ga deg en datter når du ville ha en sønn.
Om du hadde gitt meg en dromedar, ville jeg ikke hatt noe imot det.
Hør, kjære. Det er bra å gråte.
Gråter man mye, er det mindre behov for å tisse.
Vi røyker en sigar sammen.
Brød. Et stykke brød.
Et brød.
Vin. En flaske vin.
Da blir det...
- Du er så flink. - Er jeg?
"Et brød under treet, en flaske vin og en bok på vers."
"Syngende ved min side i villmarken,"-
- "og villmarken er paradis selv nå."
- Mer. Mer, mer, mer. - Se på dette verset.
"Tidens fugl"-
- "har ikke langt å fly."
- Det er fra Alexander den store. - Ja.
Det er 2200 år som ser på deg.
- Er den til meg? - Nei.
Bare halvparten.
Jeg lot en sølvsmed dele den i to.
Halvparten er til deg, og halvparten til meg.
Uansett hvor i verden du er, og uansett hvor jeg er, -
-så beviser det at vi hører sammen.
Hvis en av oss dør, så beholder den andre hele mynten.
Henry.
- Kom. - Hva?
Gertrude Lowthian Bell.
Vil du gifte deg med meg?
- Hørte jeg rett? - Ja, vil du gifte deg med meg?
- Skal du ikke ned på kne? - Å, nei.
Jeg gjorde det helt feil.
- Ja! - Ja?
Vel? Vil du gifte deg med meg?
Det vil jeg.
Henry?
Hva gjør du?
Hvordan kom du forbi vaktene med en stige?
Jeg vet hvordan man gjør de viktige tingene i livet.
Du kunne ha falt og tatt livet av selv.
Det var viktig for meg å løse et mysterium.
- Hvilket mysterium? - Vel, du vet...
Jeg elsker smilet ditt.
Men mange menn som forelsker seg i en kvinnes smil-
- har gjort feilen å gifte seg med hele jenta.
Her har du hele jenta.
Jeg lurer på hvorfor far ikke har svart.
Det er alltid forsinkelser, for posten sorteres i utenriksdepartementet i London.
- Jeg telegraferte for to dager siden. - Fra ambassaden?
- Så alle vet om oss? - Nei, jeg skrev: "Har du svart?"
Jeg har ikke hørt fra ham i det hele tatt.
Jeg er bekymret.
- Kan jeg hjelpe deg? - Bamshad, fra korrespondanseavdelingen.
Jeg har ingen telegrammer, men dette brevet har kommet til deg.
Jeg vet du har ventet på det. Jeg er alltid her for deg.
- Jeg... jeg ville... - Hva?
Jeg ville gi mitt liv for en kvinne som deg.
Jeg må reise hjem og snakke med min far.
Kjærligheten kjenner ingen lover. Ikke dra.
- Hans attester imponerer ikke. - Det bryr jeg meg ikke om.
- Vet du hva en lavere diplomat tjener? - Jeg kan bo i et telt med den jeg elsker.
Det jeg har fått vite, som du sannsynlig- vis ikke vet, er at mannen gambler.
Han har pådratt seg stor gjeld.
Du hadde stor gjeld da du grunnla stålverket.
Mitt svar er fremdeles nei. Jeg gir ikke tillatelse til denne...
...denne barnslige planen.
Nattergalen hadde, med dråper av sitt hjertes blod, gitt liv til den røde rosen.
Så kom en vind.
Den tok tak i grenene og snodde tusen torner om hans hjerte.
Hva?
Dette kom nettopp fra en diplomatisk utsending fra Teheran.
Det står: "Mynten og herr Henry Cadogans klær"-
- "ble funnet pent lagt sammen på en stein ved elven Lar."
"Cadogans lik ble funnet neste dag"-
- "nedenfor en klippe på den andre siden av elva."
"Det smerter oss å informere dere om denne tragiske ulykken."
Det var ingen ulykke.
Det er også en kort melding fra Cadogan jeg nødig vil gi deg.
Gertrude, jeg skal la deg være i fred nå.
"Evig kjærlighet holder innesperret i sine armer"-
- "jorden, luften og dypet."
Lyset i mine øyne, mitt hjertes høst-
-er mine til sist i uforandret minne.
Han fant det så nemt å unnslippe og overlate pilegrimsferden til meg.
Kamelfører, selv om repet brister, hjelp meg å reise min falne last.
Forbarme deg og følg meg langs veien.
Mitt ansikt er dekket av støv, mine øyne er våte.
Tårer og støv danner et himmelhvelv som er formet til å verne om lykken.
Men jeg hadde ikke slått meg ned, og tiden har flydd.
Hva skal jeg spille på dagens og nattens sjakkbrett?
Døden vant spillet.
TRE ÅR SENERE
For første gang i mitt liv vet jeg hvem jeg er.
Mitt hjerte tilhører nå ingen foruten ørkenen.
AMMAN 1906 DET BRITISKE KONSULATET
Men hvorfor dra ut i ørkenen? En kvinne alene i krigstid.
- Har du noen gang opplevd ørkenen? - Hva har det med saken å gjøre?
Jeg lurer på hva som fører deg hit. Hvorfor forlate England for godt?
Ærlig talt forstår jeg det knapt selv. Men jeg hadde en åpenbaring.
Frøken Bell, hvis jeg får være ærlig så høres det ynkelig ut.
Hva er dine hensikter?
Mine hensikter er å flytte ut dit og gjøre arkeologiske undersøkelser.
- Studere beduinene. - Beduinene? Du store.
Det blir det ikke noe av.
Kan jeg minne deg om at de står under tyrkisk styre?
- Vil du be om deres tillatelse? - Nei, ikke deg heller.
Du må ikke glemme at vi snart vil arve deres imperium.
Jeg vil ikke ha problemer med vår pågående innsats.
Du får ikke starte en konflikt med Tyrkia om beduinene. De kjemper innbyrdes.
Ditt lille eventyr virker mot sin hensikt og er farlig.
Du har ikke makt til å stoppe meg.
- Du drar ikke. - Jo, det gjør jeg.
Jeg har allerede vært der, og skal tilbake. Farvel, mine herrer.
Selv om det koster meg å varsle tyrkerne om planene dine, vil de ta deg.
Dine dumme drømmer vil ikke bli til virkelighet.
Fattuh.
Vet du og de andre at vi kan bli arrestert?
- Jeg er forberedt. - På det også?
Fattuh er alltid beredt.
Dere er arrestert, alle sammen!
Løytnant. Kan jeg stå til tjeneste?
Hvem lot deg dra midt på natten uten myndighetenes tillatelse?
- Vi har tillatelse. - Hvem er du?
Fattuh, frøken Bells tjener.
Frøken Gertrude Bell. Jeg kjenner til deg. Er dere bevæpnet?
Nei, det er vi ikke.
- Dokumentet kommer fra... - Fra Istanbul, fra departementet.
Frøken Bell, jeg beklager. Vi fikk telegram fra hovedkontoret i Amman.
Vel, Amman ble ikke godt nok informert av din regjeringen.
Byråkratiet er det samme overalt. Selv i London, i vårt utenriksdepartement.
Jaså?
Takk, løytnant. Hestene dine trenger nok vann. Vil du bli med oss?
- Hvor fikk du tillatelsen? - Jeg kjenner hovedmoskeens funksjonær.
- Han forfalsker alt mot en bestikkelse. - Fattuh...
Løytnant, kommer du fra garnisonen ved jernbanen?
Ja.
- Hvor mange er det i kavaleriet der? - Omkring 60.
De blir stadig færre. Vi var 100 i april.
- Og artilleriet? - Borte. Det bør jeg ikke fortelle.
Jeg er reisende og forsker. Alle vet at Det osmanske rikets styrker-
- er altfor spredt. Det kan man lese i avisene.
Men min utpost finnes ikke i avisene.
- Jeg vil få tilby deg et fotografi. - Så vennlig, lady Bell.
- Av deg og dine menn. Godtar du det? - Gjerne.
Jeg vil ikke ha en militær hemmelighet, -
-så du får negativene.
- Du kan få det fremkalt i Amman. - Takk.
Still deg opp i midten. Ja.
For et vakkert lys. Se hit.
Utmerket.
Mer vann, Omar. Bra.
Det er rikelig med vann i brønnen. Vi kan fylle badekaret til henne.
Kjære dagbok. Vi har nådd en oase.
Det er som i beduinenes fabler.
Ørkenens ensomhet trøster meg i min egen ensomhet.
Fattuh spurte hvorfor jeg alltid ber om to glass te.
Skal jeg fortelle at det er til mannen som lever i mitt hjerte?
Dag ut og dag inn fortsetter vi videre.
Vi slår leir på samme rutinemessige måte.
Jo lenger inn i ørkenen vi beveger oss, jo mer føles det som en drøm.
Noen ganger krysser vi terreng som nesten er umulig å passere.
Over en hard saltskorpe, som porselensskår.
Ofte følger jeg ikke kartet, men drar dit nysgjerrigheten fører meg.
Øst for Dødehavet så jeg Wadi Mujibs skjulte kløft.
Tenk å finne så klart vann i ørkenen.
Jo dypere jeg går i den mystiske labyrinten, -
-desto bedre føler jeg meg.
Mot slutten av kløften fant Fattuh noe rart.
Det viste seg å være en neolittisk spydspiss, minst 10.000 år gammel.
Jeg antok at i forhistorisk tid ble det utkjempet kriger her.
At stedet ville være lett å forsvare.
Fattuh sa det kan ikke stemme. At verden var et paradis så tidlig.
At paradis vil komme igjen hvis vi lever et rettskaffent liv.
Det sa profeten.
Paradis mangler tid, alder og bosted.
Det venter oss.
Det fikk meg enda mer interessert i arkeologi.
Ikke langt fra kløften er britenes utgravninger ved Petra.
Det var en vanskelig reise, på grunn av regnet.
- Vær hilset. - Velkommen til vårt hjem.
Jeg er Campbell Thompson. Min kollega, T. E. Lawrence.
- Hva står T.E. for? - Det står for Thomas Edward.
- Jeg hater navn. Kall meg Lawrence. - Det skal bli, Lawrence.
- Vi har ventet på deg. - Jaså? Vi sendte ingen meldinger.
Stjernene ser deg om natten, og lyden av sanden avslører skrittene.
Jeg beklager, han er alltid slik.
- Hva gjør en skolegutt som deg her? - Han har en doktorgrad i arkeologi.
Thompson. Jeg har en doktorgrad i middelalderens keramikk.
Det plager meg som en gammel peppermøs fjerter.
Jeg ønsker å bli kvitt det. Skal vi?
Det er et høl. Alt har blitt tatt av gravrøvere.
Igjen og igjen. Vi sitter fast her.
Lawrence drømmer om skatter og stor rikdom.
Gud, gi oss babylonske skrifter, som tyskerne fant i Mesopotamia.
Våre utgravingsmetoder er dårligere enn deres.
Det stemmer, kjære Gertrude.
"Kjære"?
- Dette beltet var en feil. - Slike belter har bare ungkarer.
- Og? - Arbeiderne prøver å finne meg en kone.
Tenk deg, en kone. Hvor forferdelig.
De hørte at du kom, og ryktene gikk om at du var min kone fra England.
Jeg tror ikke den rette for deg er født ennå.
Det osmanske riket har ikke lenge igjen. Det er som Romerriket før sitt fall.
Hva tror du vil skje?
Kaos. Kaos og krig.
- Det britiske imperiet tar over makten. - Jeg deler ikke ditt syn.
Arabernes nasjonale ånd gjør dem sterke. De er fremtiden.
Kanskje, men meningsfulle endringer kan ta århundrer.
- Det skjer i vår levetid. Tiår. - Nok politikk.
- Vi er arkeologer. - Foreløpig er jeg bare en reisende.
Skål for reisende. Og for de som graver opp mysterier under overflaten.
Beklager, men vi har ingen glass.
Vet du hva, Gertrude? Uansett hva folk sier...
I bålets myke glød og med en god whisky i hånden, ville du bli en god kone.
Gertie! Har du spist frokost ennå?
Jeg er fyllesyk.
En hodepine på størrelse med Romerriket.
Synd at Rom ikke brenner, at Nero ikke synger for oss og beklager brannen-
-som han startet. Det var tider.
- Demp deg, Lawrence. - Gertie...
Ikke dra. Områdets kvinner vil prøve å gifte meg bort igjen.
- Skal jeg kysse deg foran alle? - Absolutt.
- Mitt kyss... vil sette deg fri. - Fantastisk.
Gertie, vennligst ikke gift deg med meg.
Absolutt.
TRE MÅNEDER SENERE
DAMASKUS DEN BRITISKE GENERALKONSULENS KONTOR
Kom inn. Frøken Bell, dette er konsulen.
Frøken Bell. Velkommen. Velkommen tilbake.
Før vi snakker forretninger, gratulerer med å ha lurt de tyrkiske myndighetene.
- Jeg hadde en tillatelse. - Hvordan forfalsket du den?
Det var ikke jeg, men en fra den store moskeen. En av de beste.
Min tjener ordnet det. Hvis du trenger papirer...
Imperiet trenger ingen billige triks.
Foruten å trykke tyske og tyrkisk penger for å undergrave deres økonomi.
Sett deg ned.
Nå.
Jeg har tenkt å reise til Jabal ad-Duruz.
- Du kan ikke mene det. - Det gjør jeg.
- Ingen har reist dit på flere tiår. - Da er det på tide.
Ingen britisk soldat følge deg dit. Det provoserer folket. Som soldat...
Major. I De kongelige walisiske musketerer.
Vi kjenner hverandre godt.
Major, jeg er her for å be om det du allerede så sjenerøst har tilbudt.
Selv om du ikke hører fra meg på flere måneder, så ikke send noen.
- Druserne kan tro du er spion. - Jeg er kanskje spion også.
Men jeg spionerer ikke for noen andre enn meg selv.
- Jeg er konsulens kone. - Ikke vær så formell.
Dette er Judith. Velkommen.
- Jeg har med meg en gave til dere. - Så hyggelig.
- Jeg fant dem på markedet. - Så vakker.
De viser en sjeiks rang, kjære. Ikke bruk dem til å skjære løk med.
Kom.
Druserne er veldig selvstendige, og mer enn noe annet, anti-tyrkiske.
- De eneste som har beseiret tyrkerne. - Det gjør dem så interessante.
Deres tro har trekk fra kristendommen, gnostikerne, neoplatonisme og islam.
La oss ikke snakke om Platon. Vil du vil ha mer couscous?
Vi snakker ikke om Platon, kjære, men den store faren frøken Bell står overfor.
- Det vil være verdt det. - Vær forsiktig.
Druserne følger ikke reglene. De er ute etter å drepe, og skåner ingen.
Så lenge de har tørt krutt og energi til å presse avtrekkeren...
- ...dreper de hver mann, kvinne og barn. - Så grusomt.
Jeg vil at du skal ta dem.
Nei, det er altfor mye.
Min kjære, du har sagt flere ganger at du aldri ville gi bort pistolene.
Vel... nå er de gitt bort.
Frøken Bell. Til deg.
Meg?
Vi reiser på beduinenes enorme vidder, -
- og jeg begynner å innse hvor komplisert relasjonene mellom stammene er.
Fattuh lærer meg mer enn noen andre.
Han sier at den mest ustabile konflikten er mellom druserne og Beni Sakhr.
Jeg bekymrer meg for Omar, frøken Bell.
Jeg hørte i morges at han er Beni Sakhr.
- Kan vi forlate ham? - Det er ingen nåde mellom stammene.
Treffes to av dem, vil bare én overleve.
Frøken Bell?
Jeg innså at druserne forstår at Omar er Beni Sakhr på grunn av hans aksent.
Det tenkte jeg ikke på. Hva gjør vi?
Spør Omar.
Omar, skal jeg sende deg tilbake før det er for sent?
Omar ble plutselig stum.
- Når da? - For en time siden.
Dere er mine fanger. Dere vil dø, alle sammen.
Hvis jeg skulle dø, så vil det være ved din sjeiks hånd.
- Hvor er din sjeik? Før meg til ham. - Frøken Bell, du er skadet.
- Det er ingenting. - Før meg til din sjeik nå. Nå!
- Kvinner går inn på kvinnenes side. - Denne kvinnen går med mennene.
Sett deg ned. Sitt, kvinne.
Vær så snill. Hvem er du som tør å komme hit?
Jeg er Gertrude Bell, borger av det britiske imperiet.
Takk den allmektige at du ikke er tysk. Sett deg ned.
Jeg takker ham hver dag for at jeg ikke er det.
- Er du spion? - Nei.
Jeg er forfatter. Jeg skriver om landets og folkets skjønnhet.
- Så du er poet? - På en måte.
Jeg beskriver ikke det jeg ser, men gir navn til denne skjønnheten.
- Som den romerske poeten Vergil. - Ja, "Æneiden".
Ja.
Unnskyld meg, men hvordan kjenner drusernes sjeik til Vergil?
Jeg har reist inkognito.
Jeg har vært i Damaskus, Beirut og Paris.
Champs Élysées er verdens vakreste gaten.
Baudelaire. "Ondskapens blomster". Rimbaud.
Du har rett. Poeten beskriver ingenting, han gir navn til ting.
Trærnes prakt. Bikubene.
Livet på landet. Han er som våre diktere.
Du har rett.
- Får jeg invitere en av mine fortrolige? - For all del.
Fattuh. Kan du hente mitt treetui?
Frøken Bell, mine menn har vel ikke skadet deg?
Jo, men det er et lite sår.
Det er det vi kaller en skramme.
Tilgi dem. De vet ikke bedre. Jeg beklager.
Jeg ønsker å gi deg en gave. Den betyr mye for meg, og jeg fikk den i gave.
Nå er den din.
Enestående.
Bli her som min gjest.
Du er trygg under vår gjestfrihet.
DAMASKUS TRE UKER SENERE
Hyggelig å ha deg tilbake. Merket av en skade, men i live.
Å, det er ingenting.
Jeg må innrømme noe. Jeg ga bort pistolene dine.
De var ikke mine, men dine. De var uansett bare dekorative.
Endelig kom de til nytte.
- Jeg beklager. - Vær stille. Endelig skjedde det noe.
Kuler.
- Jeg har et nytt mål, Hail. - Det er midt i den arabiske ørkenen.
- Det er den forbudte sonen. - Vi vet bare hva folk så på 1850-tallet.
- Men for Guds skyld, hvorfor Hail? - Den arabiske verdens hemmelige episenter.
Jeg vil møte emir Ibn Rashid. Han er viktig. Han er Arabias leder.
- Hvem blir med deg? - Fattuh og mine menn.
Hva? Jeg stoler på dem.
- Du kommer tidlig. - Skal jeg komme tilbake senere?
- Hva er det som skjer? - Denne hingsten er til deg.
- Du trenger Arabias beste hest. - Men du maler den. Det var noe nytt.
Vel...
- "Vel," hva? - Jeg må innrømme noe.
- Jeg stjal ham for deg. - Har du stjålet hesten for meg?
Se hva han kan gjøre.
Bravo! Bravo, Salahaddin. Bravo!
Jeg stjal ham ikke direkte. Det var mer ekspropriasjon.
- Fra hvem? - De tyrkiske myndighetene. Fienden.
Jeg gjorde to ting.
Jeg bestakk en avisredaktør til å skrive om en sykdom blant hester.
Så fikk jeg falske papirer som sa at jeg var veterinær.
Jeg gikk til den tyrkiske garnisonen. Denne hingsten måtte selvsagt fjernes.
Så jeg satte ham i karantene.
Så den britiske konsulen Richard Doughty-Wylie...
...har stjålet en hest til deg.
- La oss være alene. - Frøken Bell, jeg har innkalt deg...
Ingen innkaller meg.
- Jeg har invitert deg. - Det høres litt bedre ut.
Skal vi komme til poenget?
Du dro ut og jeg følte meg ikke tilbøyelig til å støtte deg i dette.
- Mildt sagt. - Krigen øker i størrelse og styrke.
Det ville være gunstig for landet om du kunne gjøre din nysgjerrighet...
- ...mer systematisk. - Hva mener du?
Du vil være vår eneste spion i et område vi vet svært lite om.
Kort sagt: Nei.
- Tvert nei? - Det stemmer. Jeg jobber ikke for noen.
Hva er det som trekker deg til beduinene?
Noe som du og din verden aldri vil kunne forstå.
Det er deres frihet, deres verdighet.
Deres livspoesi.
Ha en god dag.
- Herr Wylie. - Richard. Vær snill og si Richard.
Richard...
Jeg er ikke klar.
- Jeg skulle aldri være... - Skulle aldri hva?
Jeg skulle aldri være sammen med en mann igjen.
Fordi jeg mistet en mann.
- Mistet? - Ja.
Jeg er enke.
- Enke? - Ja. Nei, jeg...
På en måte.
- For en klønete tosk jeg har vært. - Nei, det...
- Vil du tilgi meg? - Selvfølgelig.
Vel.
Jeg ser en lys fremtid. Suksess.
Med stor rikdom.
En storslått skjebne vil ta form.
Nei, jeg skaper min egen skjebne.
- Hva mer trenger vi? - Kinin, jod og motgift mot skorpioner.
Nei, ingen skorpioner. Vi er forsiktig.
Ingen beduin har blitt stukket, ikke sant?
Jo, frøken. Som du vil. Her er alt vi trenger.
Myggnetting, en feltseng, et tøybadekar.
- Vi trenger denne. - Du har et godt øye. De har det beste.
Vi trenger fire saler. Hva koster de per stykk?
Den edle damen trenger ikke å betale. Vær så god.
- Hvorfor ikke? - Sjeikens gjester betaler ikke.
Fire slike. Jeg gjør dem i stand.
Tusen takk.
- Jeg må komme med en innrømmelse. - En innrømmelse?
Hesten var vakker, men hadde aldri klart seg i ørkenen.
- Hva gjorde du? - Fattuh byttet den inn på markedet.
For de fire beste dromedarene. Der er de. Unnskyld.
- Gertrude, ikke dra. Ikke nå. - Jeg har ikke noe valg, Richard.
Mitt hjerte er ikke klart.
Jeg merker det. Bli i et par uker.
Nei! Det er slutten av desember. Snart kommer man seg ikke fram i ørkenen.
- Jeg lengter etter deg. - Vær så snill, ikke si det. Ikke si det.
- Det blir ensomt uten deg. - Du har en kone.
- Det er ensomt å være ulykkelig gift. - Dette kommer helt plutselig.
Plutselig, Richard. Jeg kan aldri bli din. Du er gift.
Jeg vil ordne alt.
Vil du skrive til meg?
Ja, jeg skal skrive fra alle postkontorene i ørkenen.
Jeg skal skrive en dagbok for deg.
- Vinden roper. - Roper hva?
Vinden roper om sand og storm.
FØRSTE NYTTÅRSDAG 1915
SENTRALARABIA NAFUD-ØRKENEN
- Kan damen vise hva man gjør? - Koke egg?
I ørkenen er det ingen egg eller kyllinger.
- Kok det i fem minutter. - I ørkenen er det ingen minutter.
- En bønns lengde. - Den er alltid nærværende.
Richard, jeg prøver ikke å tenke på deg, men det er rart...
Du er i mine tanker hvert eneste skritt jeg tar i ørkenen.
Min kokk har ingen forståelse av tid. Han har aldri kokt et egg.
Jeg er allerede en del av ørkenen, som om den var min.
Stillhet og ensomhet omgir meg som et ugjennomtrengelig slør.
En dypere søvn enn sivilisasjonen kjenner.
Og så, den veiløse ørkenen igjen.
Før stammekrigen levde dette stedet.
Nå er det bare spøkelser her.
Hva er dette?
Hvordan er det mulig?
Det er fra konsulen.
Konsulens sendebud må ha ridd natt og dag.
Vi blir her i natt.
Min kjære, ørkenen har deg, og mitt hjerte er med deg.
Hvis jeg var fri og natten perfekt, -
-vil det passe å ta deg og kysse deg.
Gud førte oss sammen et velsignet øyeblikk.
Å, for en glede.
Vi kan oppleve det igjen ved en tidens utpost.
Jeg får ikke sove. Jeg får ikke sove. Klokken er ett på morgenen.
Du, du og du står mellom meg og hvilen.
En gang kalte du meg for liv og ild.
Jeg brenner. Jeg ønsker å jage bort stemmen inni meg som sier-
- til hele verden: "Gjør krav på meg og ta meg."
Men likevel...
Vennligst lever disse.
Det er ikke nok. Dette er en ørken, ikke et postkontor.
Jeg har bare dette eselet til transport.
Er dette nok?
Takk.
Richard, jeg tviler på om noen i hele verden er så lykkelig som jeg er nå.
Du ble døpt av ørkenen, og ingenting annet kan redde deg nå.
Når vi beveger oss, føles det som om alt ligger bak oss.
Bare skyggene følger oss, som for å minne oss om fortiden.
Vår sjeik vil gjerne invitere deg til te i hans telt.
Tar du imot invitasjonen?
Ja, det ville være en ære. Det ville være en ære.
Sjeik Harb inviterer Ørkenens Dronning til sitt hjem.
Selvfølgelig. Takk.
Ifølge vår tradisjon er det en ære å invitere deg til et festmåltid.
Det er en ære å akseptere din gjestfrihet.
Enhver som kommer til mitt telt er min gjest. Din uttale er utmerket.
Damen er modig. Like modig som mine beduiner.
- Er din destinasjon Hail? - Ja. Jeg vil treffe Ibn Rashid.
Vi må snakke om Ibn Rashid. Han har mektige fiender.
- Ibn Saud? - Og mange flere. Han er ikke i Hail.
- Hvor er han? - Han kjemper i sør.
- Sluttet han ikke fred med Anazeh? - Ikke nå lenger. Vokt deg for Hail.
Det begås mange drap der.
- Til meg? - Ja.
Sjeik Harb, du har vært så gjestfri.
Du har underholdt meg med flotte ørkenhistorier.
Alle beduiner er fortellere.
Du har gitt meg innsikt i stammene og tilstanden i Hail.
For det vil jeg takke deg.
Jeg ønsker å gi deg denne. Kikkerten min.
Nå ser jeg klart, så jeg trenger den ikke. Det er en gave.
Jeg har blitt en rik ørkenreisende.
Takk. Min guide Hamad eskorterer dere.
Dere vil reise uten problemer, men ingen kommer ut av Hail.
Om Gud vil det, får vi se deg igjen, i live.
Om Gud vil.
Du kan se veldig langt.
Du har rett.
Hail.
- Sanden er myk. Vi slår leir her. - Hva gjør vi nå?
Vent og se. Når de kommer ut, kommer de for å ønske oss velkommen, -
-eller for å drepe oss.
- Jeg ser ingen. - De diskuterer hva de skal gjøre med oss.
Slaver. Jeg vet ikke hva det betyr, men det er absolutt en fornærmelse.
Bare kvinnen. Mennene blir utenfor. Bare kvinnen er invitert inn.
Jeg er Ibrahim, vår elskede emirs onkel.
Får jeg møte ham?
- Han er borte. - Når kommer han tilbake?
Han kjemper mot våre fiender. Du kan ikke reise før han returnerer.
Og mine menn?
Du får bli her.
Jeg er Fatima, emirens tante. Turkiyyeh vil underholde deg.
Velkommen til Hail. Du må være Ørkenens Dronning. Ryktene kom før kamelene dine.
Mitt navn er Gertrude Bell.
- Hvem sendte deg? - Ingen. Nei.
- Jeg er her på egen hånd. - På egen hånd?
Jeg kjenner verden. Jeg er fra Istanbul. Jeg er sultanens gave til Ibn Rashid.
Hva er dine planer?
Jeg ønsker å møte Ibn Rashid.
Ibn Rashid ble drevet ut av Hail. Hans kvinner fulgte ham.
Og alle hans stammemedlemmer, men meg lot han være.
- Var han emirens gjest? - Ja, emiren som styrte for seks år siden.
Hva skjedde?
Palasset er fullt av konspirasjoner, fullt av drap.
- Hva har skjedd med emiren? - Han ble myrdet.
Hans etterfølger ble myrdet, han også. Alt i løpet av få år.
Deres evnukker ble også drept. Haremet gikk fra mann til mann til mann.
- Hvem er den herskende emiren nå? - Det var knapt noen igjen i familien.
Han er ung. Han er på krigstokt i nord.
Fatima, hans tante, er den virkelige herskeren. Hun er emiren.
Så vakkert.
Jeg har vært fanget her i tre uker nå.
Du er ingen fange. Dine menn blir tatt godt vare på.
Du blir bedt om å være her til emiren tar en avgjørelse.
- En avgjørelse? - Om det er bra å ha deg her.
Til hva?
Mitt ønske er at du skal bli i emirens harem. Det ville glede ham.
Fatima, det er ikke mitt ønske.
Når kommer han tilbake?
Vet du det?
- Det er en ære å ønske gjesten velkommen. - En ære å ønske sin kone velkommen.
- I sitt harem. - Ja, min kone.
Emir, det er en ære å møte deg.
Men jeg er allerede gift. Jeg er en del av den britiske konsulens harem.
Dette ville skape problemer for både mannen og hans land.
Jeg hørte noe annet.
Ingen mann rører en gift kvinne.
Profeten, fred være med ham, har fortalt oss det.
Kjære Richard. Det er tydelig at Rashid-slekten går mot sin undergang.
Ibn Sauds stjerne ser ut til å være på vei oppover.
Sentralarabias skjebne ligger hos ham, ikke hos Hails folk.
Jeg skal meddele Det britisk-arabiske byrået om dette.
Mine undersøkelser i de siste årene av terrenget og dets folk, -
- stammelivet og dets ledelse, har gitt meg et unikt bilde.
Et bilde bare jeg kan male.
Når det gjelder meg selv, har mange års forberedelser, -
- for hva vet jeg ikke, nå tatt slutt.
En ny skjebne åpenbarer seg for meg.
Nå gjenstår bare å dra tilbake til deg.
DAMASKUS
Vi går til et roligere sted.
Jeg har lest dagboken din.
- Den var ment for deg. - Verden forandres.
Mens jeg var borte, ble krigen verdens- omspennende, og jeg merket det ikke.
Den er over hele Europa nå.
Russland og Japan.
Nå får også USA si sitt.
Gertrude, det er noe jeg ønsker å si til deg.
Jeg har vervet meg til aktiv tjeneste.
Det ante meg.
Når jeg kommer tilbake fra krigen, skal jeg ordne alt med Judith.
Da er jeg fri.
Jeg skyter meg heller enn å leve uten deg.
Hvorfor sier du det?
Gertrude.
Det er noe du bør vite.
Judith har kommet med truende bemerkninger om...
...om å begå selvmord hvis jeg skulle be om skilsmisse.
- Jeg forstår. - Jeg tror henne ikke, men...
...kjærligheten er en tyrann uten nåde.
KAIRO, JULI 1915 BRITISK-ARABISK BYRÅ
Gertie. Orientminister, gratulerer.
Det er som om stillingen er laget for deg.
- Er dette dine ansatte? - Det stemmer.
Og du har blitt øverste rådgiver, Lawrence. Du har blitt politisk.
Teknisk sett jobber jeg for deg, men...
Det er ingen menn som meg eller kvinner som deg. Du har blitt en slags dronning.
- Bare en kvinne som savner sin mann. - Din offiser som dro ut i krig.
Ja.
- Frøken Bell, stå litt nærmere Churchill. - Vi vil ha med pyramidene.
Herr Churchill, hva forventer du av konferansen?
Vi må erkjenne at den arabiske verden er i endring.
Men med ny vekt på Midtøsten, hvordan påvirker det forholdet til India?
Churchill prøver å selge dette som en seier for det britiske imperiet.
- Hva er det, da? - Vi fører dem mot selvstyre.
De arabiske landene våkner opp. Dette er deres prestasjon.
Selvfølgelig.
- Imperiets løver. - Herr Lawrence, pyramidene i bakgrunnen.
- Mine herrer, har dere ham i bildet? - Til venstre, sir.
- Stå slik, herr Lawrence. - Får dere det med? For et bilde.
Herr Churchill, det blir strålende. Ett til, herr Churchill.
Min sigar. Min sigar er slukket. Verden går under.
- Ett til, herr Churchill. - Du ser fantastisk ut.
- 4000 års historie ser på deg. - Ti stille. Napoleon sa det før deg.
Alle sammen. Strålende.
Tapene i Gallipoli er enorme. Den australske ekspedisjonen-
-mistet 30 000 menn på én dag.
- Det er hemmeligstemplet informasjon. - I morgen roper hele verden det.
Doughty-Wylie, som ledet angrepet, har allerede fått Victoria Cross.
- Sa du Richard Doughty-Wylie? - I De kongelige walisiske musketerer.
Victoria Cross er bare for falne helter.
Det stemmer. Han skal ha søkt døden på grunn av problemer med sin kone.
Unnskyld. Takk. Takk.
Fattuh.
Hva skulle jeg gjort uten deg?
Jeg vil følge deg til verdens ende.
Kjære dagbok. I mitt hjertes smerte vender jeg meg til deg.
Det er som om livet mitt er over, som om kjærligheten ikke var ment for meg.
Kun den store oppgaven jeg har tatt på meg får meg til å fortsette.
Kairo har blitt en metropol igjen, -
- og jeg begynner på et nytt liv som politiker.
Gertrude.
- Prins Faisal ønsker å møte deg. - Han er visst overalt.
Hvordan tar Sharif Husseins tredje sønn seg av sine brødre?
De bryr seg bare om hesteveddeløp.
Gertrude, vi må følge deres regler.
Faisal er klok, slu og hensynsløs.
Han virker rett for denne perioden, hvis vi skal være oppriktig.
Det er farlig å være oppriktig om man ikke også er dum.
England må forlate sine kolonier, før heller enn senere.
Jeg skjelver for mitt land når jeg tenker på at Gud er rettferdig.
Min bror Faisal og jeg har lest rapporten din om den arabiske verden.
Gratulerer, du uttrykker våre følelser.
Ingen i Vesten føler beduinens hjertet bedre enn deg.
Beduinene kaller deg al khatum, den edle damen.
- For en ære. - Vi er enige om at du er de troendes mor.
Tittelen som gis til profetens brud, fred være med ham.
Foran to direkte arvinger til profeten og representerer for ørkenens folk...
Jeg er ikke verdig den æren.
Dine falker er konger verdige.
Dere vil snart bli konger.
Over hvem?
Over folket jeg elsker.
Hva får en engelsk kvinne til å elske oss så mye?
Jeg har en fortrolig mann, fra Homs.
Han har...
Han har reddet livet mitt mange ganger i ørkenen.
Han har en gammel mor. Når hun snakker til ham, hun har fem sønner, sier hun:
"Fattuh, som jeg betror med min begravelse."
Så snakker hun om været og hagen.
For bare dette, for ham, -
-har dere alltid mitt hjerte.
Og nå, med deres tillatelse, vil jeg dra.
Gå i fred.
Hvordan kan hun vite at vi skal bli konger?
Hun er den som skaper konger.
Hun er den ukronede dronningen av ørkenen.
Faisal og Abdullah ble snart konger over Irak og Jordan.
Gertrude Bell trakk opp grensene for deres kongeriker.
På hennes anbefaling hjalp britene Ibn Saud å ta Arabia som sitt rike.
Gertrude Bell ble aldri gift.
Hun døde i Bagdad i 1926, hvor hun ble gravlagt.
Beduinstammene husker henne varmt-
- som den utlendingen som forsto dem best.