Released on www.Danishbits.org
Första världskrigets utbrott påskyndade det Ottomanska rikets fall.
De styrde Mellanöstern i fem århundraden.
Kolonialmakterna ville ha resterna.
Om vi förutsätter att det Ottomanska riket till sist faller-
- får Ryssland Dardanellerna och det området, Italien får öarna vid fastlandet.
- Hade fransmännen inga problem med det? - De hade problem med allt.
Det ligger i deras natur.
- De stora bitarna, då? - De fick Syrien och Libanon, då gick det.
- Berätta hur ni tänker. - Vill ni verkligen ha Libanon i imperiet?
En tusenårig röra som ingen kan reda ut.
Syrien innebär än större problem. Sunniter, shiiter, alawiter-
-druser och kristna som slåss inbördes.
I norr finns kurderna. Låt fransmännen hantera dem. Eller försöka hantera.
- Och låt dem misslyckas. - Jag vet var ni får er information.
Menar ni från kvinnan? Från den där kvinnan?
Småaktiga rivaliteter tar vi efter drinkarna.
Nå, till oss. Zon B är vårt ansvarsområde.
Från fransmännen fick jag Bagdad, Bazra och Kuwait. Vi styr över de områdena.
- Hur drar vi gränserna? - Det löser vi senare.
Nu. Det är nu det gäller. Det måste ske nu.
Tja, problemen börjar här i söder.
Det är en vag linje. Vi har problem med Ibn Saud.
Vi har två problem. Han vill att Arabien ska vara separat från södern.
Dessutom vill han ha en flexibel gräns. En stam rör sig norrut till betesmarkerna.
Det finns inga betesmarker, bara sand.
Han vill dra gränsen efter folks rörelser, inte territorier.
Det fungerar inte. Vem kan stammarna bäst?
Släktlinjer, pakter och rivaliteter? Vem kan beduinstammarna bäst?
Och vem ska regera över allt det här?
Vi talar om potentiella framtida kungar. Vem känner till kandidaterna?
- Vem känner till dem bäst? - Kvinnan. Gertrude.
- Vilken Gertrude? - Gertrude Bell.
En dum kossa. En pratkvarn-
- full av självbelåtenhet, en manhaftig kvinna.
En kringresande, bakdelsviftande, tjattrande idiot.
- Gertrude, se på mig. - Låt bli, mor.
- Säg inte hur jag ska bete mig. - Jag blir så illa tvungen.
Du måste le. Skräm inte den unge mannen med din intelligens.
- Hur då? Jag kan inte spela dum. - Lyssna på vad de säger och le.
Det lär bli svårt.
Jag älskar det.
Jag älskar det. Jag älskar dt.
Rounton Grange Familjen Lowthian Bells gods
- Sedan, då? - Efter lejonet? Då sköt jag en elefant.
- Allt detta i södra Sudan? - Nej, då var jaktlaget i Kenya.
Gud, vilken safari det var.
Ni sköt väl inte bara en elefant?
Först en noshörning, sedan ett lejon och sist två elefanttjurar.
- Finns det några elefanter kvar i Afrika? - Vad menar ni, unga dam?
Gertrude, jag skulle så gärna vilja rymma med er.
Vart då? Paris? Indien? Pyramiderna?
Det finns en lada där ute.
- Menar ni höet? - Ingen märker om vi går i några minuter.
- Menar ni otukt, om jag får vara så rak? - Absolut.
- Som boskap på fältet? - Absolut.
Arnold Runcie, jag känner er knappt, men ni verkar tycka om kor.
- Absolut. - Hur många har ni?
Vid Newcaslte, 800 Hertfordshire-kor.
I Skottland har jag 2 000.
- Angus? - Angus, ja.
Svart Angus.
Fröken Bell, tack för den äran.
- Här, herr Havenhurst. Till vänster. - Jaha. Ursäkta.
Jag ber om ursäkt.
Herre min Gud, skänk mig en jordbävning.
Jag står inte ut längre.
Jag känner mig så domesticerad. Jag kvävs.
- Vad vill du att jag ska säga, Gertrude? - Du borde aldrig ha fått gå på Oxford.
Hon är en av fyra kvinnor som studerat historia och fått högsta betyg.
- Unga, ogifta kvinnor från fin familj... - Bör inte få gå ut utan förkläde.
- Snälla Gertrude, sätt dig. - Nej, jag vill inte sitta.
Jag har stöttat dig när du bestigit berg.
Glöm inte alla barnflickor som slutat på grund av din envishet.
Strunt samma.
Minns du när du klättrade i den höga boken i parken med en lampskärm på ryggen?
- Ja, det minns jag. - Du var fem och slukade böcker.
- Någon visade dig Da Vincis skisser. - Jag minns den med fallskärmen.
- Vem behöver en fallskärm? - Alla behöver en fallskärm.
Det smärtade mig mer än dig när du bröt vristen.
Jag vill inte tänka på det. Det smärtar mig än idag.
Ta mig härifrån, snälla. Snälla rara, ta mig härifrån.
Indien. Arabien. Vart som helst. Snälla.
Vet du...
Så mycket som det smärtar mig när du är borta...
- ...så måste du få åka härifrån. - Vart?
Vad sägs om Teheran? Ambassaden.
EN MÅNAD SENARE
Jag ska presentera Gertrude, Mary. - Dags för presentationen. Ge mig glaset.
Ers excellenser. Mina damer och herrar, stig fram.
Stig fram. Tackar.
Jag vill presentera Gertrude Lowthian Bell för er.
Hon är en briljant ung student, som jag är stolt att hon är min systerdotter.
Hon är dotter till min fru Marys syster och vi älskar henne.
Jag hoppas att ni gör hennes tid hos oss till en underbar upplevelse.
Vad gäller min frus återkomst: Pojkar, nu är de vilda dagarna över.
Inget mer ridande i matsalen.
Inga fler orgier på vår välklippta, brittiska gräsmatta.
Inget mer räddande av damer i nöd.
Och inget mer offentligt uppvisande av vanvördighet-
-gentemot vår älskade drottning Victoria-
-som bör vistas lite här-
- så att hon vänjer sig av med tanken på sitt pryda imperium.
Skål för det brittiska imperiet.
Och för Persien, ett poesins land sedan 5 000 år.
Varför är mitt glas tomt? Var är champagnen?
Vilka dofter. Det är otroligt.
- Och fåglarna. - Näktergalen. Jag gråter i min kudde.
- Då gör hon mig glad. - Hon? Det är väl hanarna som sjunger?
- Förstör det inte. - Förlåt, Flo...
Hej.
- Jag heter Henry Cadogan. - Han är ambassadens sekreterare.
Jag är faktiskt bara tredjesekreterare.
- Välkommen till hennes majestäts ambassad. - Hennes pryda majestät.
Jag har blivit utsedd till att skydda och underhålla er.
Om det är något ni saknar, så säg till mig.
Det ska jag göra.
Henry, snälla. Visa oss ditt trick.
Florence, bordet är ju upptaget.
Snälla? Snälla, snälla, snälla?
Nej, jag är ingen cirkusartist.
Han har två otroliga trick.
- Visa oss "månens omloppsbana". - Florence, det är genant.
- Vad är ert andra trick? - Grodans hopp.
Henry, visa ditt korttrick. - Han kan ett otroligt korttrick.
Verkligen?
Florence, det är ett fånigt trick. Nej.
Kom nu.
Fröken Bell, får jag föreslå att ni ställer sängen på taket under himlen?
- Jag älskar stjärnhimlen. - Då får jag ta fram myggnät åt er.
Myggorna är hemska.
- Fröken Lascelles, tråkar vi inte ut er? - Nej. Nej, nej, nej.
- Florence, kan du komma hit? - Nu?
Den nye italienske ambassadören har en present åt dig.
- Henry, jag är snart tillbaka. - Visst.
Det är som Odjurets trädgård.
En perfekt mardröm av blommor och dofter.
Vet ni möjligen vad inskriptionen betyder?
Ja.
Det är farsi, men en medeltida variant.
- Kan ni läsa den? - Ja.
"Med dem sådde jag vishetens frö."
"Med min egen hand fick jag det att gro."
"Detta blev min enda skörd, jag kom som vatten och som vind jag for."
Fröken Bell, ni kan er poesi. Ni känner till Omar Khayyam.
Ja, det gör jag.
Jag vill lära mig hans språk.
Kära mor, jag passar på att skicka det här med dagens diplomatpost.
Jag har det underbart. Jag lär mig farsi för att läsa poeterna på originalspråk.
Herr Cadogan på ambassaden hjälper mig med detta.
Han är trevlig, intelligent och påläst. Han tar hand om Florence och mig väl.
Jag tycker om honom.
Han har bjudit med oss på en ridtur idag.
Henry, du får inte rida. Tänk om du faller av.
- Det händer de bästa. - Du kan skada dig. Du får inte rida.
- Du kan väl följa med oss? - Jag är rädd för hästar.
Hej då.
Fröken Bell, det här är min favoritplats på hela landsbygden.
Efter vintern stiger vattennivån. Herdarna låter flockarna simma till sommarbetet.
Ibland är det tusentals får.
Herdarna simmar bland dem på uppblåsta fårskinn.
Det har jag sett på babyloniska reliefer. De gjorde det för 4 000 år sedan.
- De gör det fortfarande. - Enastående.
Ibland tar jag mig dit upp.
Jag är bra på bergsbestigning, men hur tar ni er upp?
Jag får erkänna att det är enkelt. Man går runt till baksidan och går upp.
Och varför? Varför går ni dit?
Jag går dit när jag känner mig ensam.
Jag känner mig ofta ensam.
Gertrude. Ett brev.
- Ett brev till mig? - Nej, till Henry.
- Herr Cadogan, menar du? - Ja, Henry. Ge honom det här brevet.
- Ge det till honom själv. - Det kan jag inte.
- Varför kan du inte det? - Lova som kvinna att inte skvallra.
- Jag lovar. - För någon.
Inte en själ, jag lovar.
Jo, sedan ett år...
Jag menar ett år, två månader och elva dagar...
- Vadå? - ...har jag känt passion för Henry.
Vad sa han till dig idag? Nämnde han mig idag?
Nej, vi talade om herdar.
- Varför kan du inte ge honom brevet? - Det går inte.
Skickar jag breven med post så kan det orsaka skvaller.
Jag har skrivit 202 brev.
Det hemska är...
...att jag inte kan skicka dem.
Rara Florence, min vän.
Du vet att jag gör allt för dig.
Men jag kan inte utkämpa hjärtats strider åt dig.
Käre far, jag vet inte var jag ska börja.
Orienten är som en enda lång dröm.
Moster tar hand om mig-
I allt annat är herr Cadogan en god guide och beskyddare.
Han tar hand om Florence och mig och visar oss vackra saker på basarerna.
Han är med oss när det är önskat, men inte när det är oönskat.
Henry.
Ja. Tack för att ni tog med oss hit.
- Se, de äter till och med huvudena. - Jaså, är det en delikatess?
Titta, vilka färger. Det är så vackert.
- Paprika. Ni kan smaka. - Får man det?
Hur tackar man?
Är det inte underbart, Florence?
Fröken Bell.
- Jag stannade uppe för att få träffa er. - Jag kom inte för att spela biljard.
Varför kom ni, då?
- Jag kom för ert korttrick. - Jag förstår.
Då får det bli korttricket. Var snäll och kom hit.
Som ni ser är leken blandad.
De röda och svarta korten ligger i slumpmässig ordning. Så...
Tricket är lömskt.
Detta för att jag från och med nu inte kommer att vidröra korten.
- Ni kommer att göra allting. - Jag?
Ni förstår, jag kommer att förtrolla er.
Under förtrollningen kommer ni, utan att titta-
- att kunna avgöra om kortet är rött eller svart.
Utan att titta på korten?
Det är omöjligt enligt sannolikhetslagarna.
Under min förtrollning-
-existerar inga lagar.
Ni kan börja.
- Vänd inte på det. - Jag ska inte.
Vilken färg har det?
Svart.
Rött. Svart.
Rött.
Svart. Svart. Rött. Rött. Rött.
Voilà.
Herr Cadogan, ni rörde vid korten igen när ni vände på dem.
Gertrude, du är väldigt smart.
Du är ensam om att ha märkt det.
- Kallade du mig just Gertrude, Henry? - Ja, det gjorde jag.
Kallade du mig just Henry?
Väggarna hör oss.
Hur fungerar tricket egentligen?
Det avslöjar jag inte, men du är väldigt nära.
Jaså, är jag?
Jag älskar fåglarna här.
Jag kommer hit för fåglarnas skull.
Det här är tystnadens torn.
- Gertrude, vill du verkligen gå ända upp? - Ja, det vill jag.
Det kan finnas ben och skallar.
Kanske gamar.
Tänk om vi förargar gamarna.
De har nog hört oss och flugit iväg.
Som sagt, här lämnar zoroastrianerna sina döda åt gamarna.
De är heliga för dem.
- Är du rädd? - Jag är inte rädd.
Gertrude Lowthian Bell, jag vill kyssa dig.
Vi kanske inte ska göra det här.
Spring. Kom.
Kom.
Kom!
Kom.
Jag kan inte...
- Florence, sluta upp med att tjura. - Frank.
Säg inte "Frank" på det viset. Vid mitt middagsbord gråter man inte.
Ursäkta att jag gav dig en dotter när du önskade en son.
Om du så födde en dromedar så hade jag inte haft något emot det.
Hör på, raring. Det finns något bra med tårar.
Gråter man mycket, så behöver man kissa mindre.
Vi röker en cigarr tillsammans.
Bröd. En bit bröd.
En limpa bröd.
Vin. En flaska vin.
Då blir det...
- Du är så duktig. - Är jag?
"En limpa bröd under trädets gren, en flaska vin och en bok på vers."
"Sjungandes bredvid mig i vildmarken"-
- "och vildmarken är paradiset än."
- Mera. Mera, mera, mera. - Se på den här versen.
"Tidens fågel"-
- "har inte långt att flyga."
- Det är från Alexander den Store. - Ja.
Det är 2 200 år som ser på dig.
- Är det till mig? - Nej.
Bara halva.
Jag lät en silversmed dela den i två.
Halva är till dig och halva är till mig.
Var du än är i världen och var jag än är-
-så bevisar det att vi hör ihop.
Om en av oss dör, så behåller den andre hela myntet.
Henry.
- Kom. - Vadå?
Gertrude Lowthian Bell.
Vill du gifta dig med mig?
- Hörde jag rätt? - Ja, gifta. Vill du gifta dig med mig?
- Ska du inte stå på ett knä? - Åh, nej.
Jag gjorde fel.
- Ja! - Ja?
Nå? Vill du gifta dig med mig?
Det vill jag.
Henry?
Vad gör du?
Hur kom du förbi vakterna med en stege?
Jag vet hur man gör allt viktigt i livet.
Du kunde ha fallit och slagit ihjäl dig.
Det var viktigt för mig att lösa ett visst mysterium.
- Vilket mysterium? - Jo, du förstår...
Jag älskar ditt leende.
Men många män som förälskar sig i en kvinnas leende-
- har begått misstaget att gifta sig med hela flickan.
Här har du hela flickan.
Jag undrar varför far inte har svarat.
Lugn. Det blir en fördröjning, posten sorteras på utrikeskontoret i London.
- För två dagar sedan telegraferade jag. - Telegraferade? Från ambassaden?
- Så alla känner till oss? - Nej, jag skrev: "Har du svarat?"
Jag har inte hört av honom alls.
Jag är orolig.
- Kan jag hjälpa er? - Bamshad, från korrespondensavdelningen.
Jag har inget telegram, men det här brevet har kommit till er.
Jag vet att ni väntade på det. Jag finns alltid här för er skull.
- Jag skulle... Jag skulle... - Skulle vad?
Jag skulle ge mitt liv för en kvinna som ni.
Jag måste återvända hem och tala med min far.
Kärleken känner ingen lag. Åk inte.
- Hans meriter imponerar inte. - Det struntar jag i.
- Vet du vad en lägre diplomat tjänar? - Jag kan bo i ett tält med den jag älskar.
Det jag har fått reda på, som du nog inte vet, är att karln spelar.
Han har ådragit sig stora skulder.
Du hade enorma skulder när du grundade stålverket.
Mitt svar står fast: Nej. Jag ger inte mitt tillstånd till denna...
...denna barnsliga plan.
Näktergalen hade, med droppar av sitt hjärtas blod, närt den röda rosen.
Då kom en vind.
Den fångade grenarna avundsjukt och snärjde hans hjärta i tusen törnar.
Vad?
Det här kom just med diplomatpost från Teheran.
Det står: "Myntet och herr Henry Cadogans kläder"-
- "hittades prydligt upplagda på en sten vid floden Lar."
"Cadogans kropp återfanns nästa dag"-
- "nedanför en klippa på andra sidan floden."
"Det smärtar oss att meddela er om denna tragiska olycka."
Det var ingen olycka.
Det finns också ett kort meddelande från Cadogan som jag motvilligt ger dig.
Gertrude, jag lämnar dig ifred nu.
"Evig kärlek håller nöjt i sin famn"-
- "jorden, luften och djupet."
Ljuset i mina ögon och mitt hjärtas skörd-
-är mina till sist i oförändrat minne.
Han fann det så lätt att fly och lämna den svåra pilgrimsfärden åt mig.
Kamelförare, även om repet brister, hjälp mig att resa min fallna last.
Förbarma er och följ mig längs vägen.
Mitt ansikte täckt av damm, mina ögon våta.
Tårar och damm bildar ett stjärnvalv som formas till skydd för lyckan.
Men jag hade ej befäst mig och tiden har flytt.
Vad ska jag spela på dagen och nattens schackbräde?
Döden vann spelet.
TRE ÅR SENARE
För första gången i mitt liv vet jag vem jag är.
Mitt hjärta tillhör nu ingen utom öknen.
AMMAN, 1906 BRITTISKA KONSULATET
Men varför ge sig ut i öknen? En ensam kvinna i krigstid.
- Har ni någonsin upplevt öknen? - Vad har det med saken att göra?
Jag undrar vad som för er hit. Varför lämna England för gott, som ni sa?
Ärligt talat förstår jag knappt själv. Jag kom till insikt.
Fröken Bell, om jag får vara ärlig så låter det patetiskt.
Vilka är era avsikter?
Min avsikt är att flytta dit ut och göra arkeologiska undersökningar.
- Studera beduinerna. - Beduinerna? Himmel.
Det blir det ingenting av.
Får jag påminna om att de står under turkiskt styre?
- Ska ni be om deras tillstånd? - Nej, inte om ert tillstånd heller.
Ni får inte glömma att vi snart ämnar att ärva deras imperium.
Jag vill inte få problem med våra pågående kampanjer.
Ni får inte starta en konflikt med Turkiet angående beduinerna. De strider inbördes.
Ert lilla äventyr är kontraproduktivt och farligt.
Ni har inte makt att hindra mig.
- Ni åker inte. - Jo, det gör jag.
Jag har redan varit där och jag ska tillbaka. Adjö, herrarna.
Även om det kostar mig att meddela turkarna era planer så tar de er.
Era flamsiga idéer blir aldrig verklighet.
Fattuh.
Vet ni och männen att vi kanske blir gripna?
- Jag har förberett. - Även för det?
Fattuh har alltid förberett.
Ni är gripna, allihopa!
Löjtnant. Kan jag stå till tjänst?
Vem tillät er att åka mitt i natten utan myndigheternas tillstånd?
- Vi har tillstånd. - Vem är ni?
Fattuh, fröken Bells tjänare.
Fröken Gertrude Bell. Jag känner till er. Är ni beväpnade?
Nej, det är vi inte.
- Dokumentet kommer direkt... - Från Istanbul, direkt från ministeriet.
Fröken Bell, jag ber om ursäkt. Vi fick telegram från högkvarteret i Amman.
Tja, Amman blev väl inte informerade av er regering.
Byråkratin är likadan överallt. Även i London, på vårt utrikesdepartement.
Jaså?
Tack, löjtnant. Era hästar verkar behöva vatten. Vill ni göra oss sällskap?
- Var fick ni tillståndet ifrån? - Jag känner huvudmoskéns skriftlärde.
- Han förfalskar allt mot en muta. - Fattuh...
Löjtnant, kommer ni från garnisonen vid järnvägen?
Ja, damen.
- Hur många är det i kavalleriet där? - Omkring 60.
De blir allt färre. Vi var 100 i april.
- Artilleriet? - Borta. Det borde jag inte tala om för er.
Jag är resande och forskare. Alla vet att det ottomanska rikets styrkor-
- är alltför utspridda. Det går att läsa i tidningarna.
Men min utpost finns inte i tidningarna.
- Jag vill erbjuda er ett fotografi. - Så vänligt, lady Bell.
- Av er och era män. Godtar ni det? - Gärna.
Jag vill inte ha en militär hemlighet-
-så ni ska få negativet.
- Ni kan framkalla det i Amman. - Tack.
Ställ er precis i mitten. Ja.
Vilket vackert ljus. Titta hit.
Utmärkt.
Mer vatten, Omar. Bra.
Det är gott om vatten i brunnen. Vi kan fylla hela badet åt henne.
Kära dagbok. Vi har nått en oas.
Det är som i beduinernas fabler.
Öknens enslighet ger mig tröst i min egen enslighet.
Fattuh frågade varför jag alltid ber om två glas te.
Ska jag berätta att det är till mannen som bor i mitt hjärta?
Dag in och dag ut drar vi vidare.
Vi slår alltid läger likadant.
Ju längre in i öknen vi beger oss, desto mer känns allt som en dröm.
Ibland korsar vi terräng som nästan inte går att passera.
Över en hård saltskorpa, som porslinsskärvor.
Ofta följer jag ingen karta, utan går dit nyfikenheten tar mig.
Öster om Döda Havet såg jag Wadi Mujibs dolda ravin.
Tänk att hitta så klart vatten i öknen.
Ju djupare jag går i den mystiska labyrinten-
-desto bättre känner jag mig själv.
Nära ravinens slut hittade Fattuh något underligt.
Det visade sig vara en neolitisk spjutspets, minst 10 000 år gammal.
Jag antog att det i förhistorisk tid utkämpades krig här.
Att stället vore lätt att försvara.
Fattuh sa att det inte kan stämma. Att världen var ett paradis så tidigt.
Att paradiset ska komma igen om vi lever ett rättfärdigt liv.
Så sade Profeten.
Paradiset saknar tid, ålder och boning.
Det väntar oss.
Det fick mig att vilja utforska arkeologin än mer.
Inte långt från ravinen ligger britternas utgrävning vid Petra.
Det blev en svår resa, på grund av regnet.
- Var hälsad. - Välkommen till vårt hem.
Jag är Campbell Thompson. Min kollega, T.E. Lawrence.
- Vad står T.E. för? - Det står för Thomas Edward.
- Jag avskyr namnen. Kalla mig Lawrence. - Det ska bli, Lawrence.
- Vi väntade er. - Verkligen? Vi skickade inga meddelanden.
Stjärnorna ser er om natten och ljudet av sanden avslöjar era steg.
Jag ber om ursäkt, han är alltid sådan.
- Vad gör en skolpojke som ni här? - Den skolpojken är fil.dr. i Arkeologi.
Thompson. Jag är fil.dr. i medeltida skärvor.
Det förföljer mig som en gammal nuckas fisar.
Jag vill bli kvitt det. Ska vi?
Det är en håla. Allt har flyttats av gravplundrare.
Om och om igen. Vi är fast här.
Lawrence drömmer om skatter och stora rikedomar.
Gud, ge oss babyloniska skrifter, som tyskarna hittade i Mesopotamien.
Våra utgrävningsmetoder är sämre än deras.
Det stämmer, kära Gertrude.
"Kära"?
- Det här bältet var ett misstag. - Sådana bälten har bara ungkarlar.
- Och? - Utgrävarna försöker att hitta mig en fru.
Tänk er, en fru. Så hemskt.
De hörde att ni skulle komma och ryktet spreds att ni var min hustru från England.
Jag tror inte att den rätte för er är född än.
Det ottomanska riket har inte långt kvar. De är som romarriket just innan dess fall.
Vad tror du kommer hända?
Kaos. Kaos och krig.
- Det brittiska imperiet tar över makten. - Jag delar inte din uppfattning.
Det blir arabernas nationalanda gör dem starka. De är framtiden.
Kanske det, men meningsfulla förändringar kan ta århundraden.
- Det händer inom vår livstid. Årtionden. - Nog med politik.
- Vi är arkeologer. - Hittills är jag bara en resenär.
Skål för de resande, då. Och för de som gräver upp mysterier under ytan.
Tyvärr har vi inga glas.
Vet du, Gertrude? Vad folk än säger...
I lägereldens mjuka sken med en bra whiskey i handen skulle du bli en god fru.
Gertie! Har du ätit frukost än?
Jag är bakrusig.
Min huvudvärk är stor som romarriket.
Synd att Rom inte brinner, att Nero inte sjunger för oss och beklagar eldsvådan-
-som han själv startat. Det var tider.
- Dämpa dig, Lawrence. - Gertie...
Ge dig inte av. Traktens kvinnor försöker gifta bort mig igen.
- Ska jag kyssa dig inför alla? - Absolut.
- Min kyss... Min kyss ska göra er fri. - Underbart.
Gertie, var snäll och gift dig inte med mig.
Absolut.
TRE MÅNADER SENARE
Damaskus Den brittiske generalkonsulns kontor
Stig på. Fröken Bell, här är konsuln.
Fröken Bell. Välkommen. Välkommen tillbaka.
Innan vi pratar affärer, grattis till att ha lurat de turkiska myndigheterna.
- Jag hade tillstånd. Ni vet vad jag menar. - Hur förfalskade ni det?
Det var inte jag, utan den skriftlärde från den stora moskén. En av de bästa.
Min tjänare ordnade det. Om ni behöver dokument...
Imperiet behöver inte billiga trick.
Förutom att trycka tyska och turkiska pengar för att underminera deras ekonomi.
Varsågod och sitt.
Nå.
Jag avser att resa till Jabal ad Duruz.
- Ni kan inte mena allvar. - Det kan jag visst.
- Ingen har rest dit på årtionden. - Då är det på tiden.
Ingen brittisk soldat följer er dit. Det provocerar folket. Jag som soldat...
Major. I de kungliga walesiska musketörerna.
Vi känner visst varandra väl.
Major, jag är här för att be om vad ni redan så generöst har erbjudit.
Även om ni inte hör av mig på månader, strunta i det och skicka ingen.
- Druserna kan tro att ni är spion. - Jag kanske är en spion också.
Men jag spionerar inte åt någon annan än mig själv.
- Jag är konsulns hustru. - Var inte så formell.
Det här är Judith. Välkommen.
- Jag har med mig en present åt er var. - Så vänligt.
- Jag hittade dem på en marknad. - Så vacker.
De visar en shejks rang, raring. Använd dem inte att skära lök med.
Kom.
Druserna är väldigt oberoende och, mer än något annat, anti-turkiska.
- Enbart de har besegrat turkarna. - Det är det som gör dem så intressanta.
Deras religion har drag av kristendom, gnostik och nyplatonism blandat med islam.
Nu talar vi inte om Platon. Vill ni ha mer couscous?
Vi talar inte om Platon, älskling, utan den stora fara fröken Bell står inför.
- Det är mödan värt. - Var försiktig.
Druserna följer inte reglerna. De är ute efter att dräpa och skonar ingen.
Så länge de har torrt krut och ork att krama avtryckaren...
- ...dödar de varje man, kvinna och barn. - Så hemskt.
Jag vill att ni tar dem.
Nej, det är för mycket.
Min kära, har du inte sagt flera gånger att du aldrig skulle ge bort pistolerna?
Tja... Nu blir de bortskänkta.
Fröken Bell. Till er.
Till mig?
Vi reser på beduinernas vidsträckta vidder-
- och jag börjar inse hur komplicerade relationerna mellan stammarna är.
Fattuh lär mig mer än någon annan.
Han säger att den ostadigaste konflikten är den mellan druserna och Beni-Sakhr.
Jag oroar mig över Omar, fröken Bell.
Jag hörde i morse att det var Beni-Sakhr.
- Kan vi lämna honom? - Det är ingen nåd mellan stammarna.
Träffas två av dem, så överlever bara en.
Fröken Bell?
Jag insåg att druserna inser att Omar är Beni-Sakhr på hans dialekt.
Det tänkte jag inte på. Vad gör vi?
Fråga Omar.
Omar, ska jag skicka er tillbaka innan det är försent?
Omar blev plötsligt dövstum.
- När då? - För en timme sedan.
Ni är mina fångar. Ni ska dö, allihop.
Om jag ska dö, så ska det vara vid er shejks hand.
- Var är er shejk? För mig till honom. - Fröken Bell, ni är sårad.
Det är ingenting. - För mig till er shejk nu. Nu!
- Kvinnor går in på kvinnosidan. - Den här kvinnan går med männen.
Sätt er. Sitt, kvinna.
Snälla. Vem är ni, som vågar er hit?
Jag är Gertrude Bell, medborgare i det brittiska imperiet.
Tacka den allsmäktige att ni inte är tysk. Var snäll och sätt er.
Det tackar jag honom varje dag för att jag inte är.
- Är ni en spion? - Nej.
Jag är författare. Jag skriver om landets och folkets skönhet.
- Så ni är en poet? - På sätt och vis.
Jag beskriver inte det jag ser, utan ger namn åt dess skönhet.
- Som den romerska poeten Vergilius. - Jaha, "Aeneiden".
Ja.
Ursäkta, men hur känner drusernas shejk till Vergilius?
Jag har rest inkognito.
Jag har varit i Damaskus, Beirut och Paris.
Champs Élysées är världens vackraste gata.
Baudelaire. "Det ondas blommor". Rimbaud.
Ni har rätt. Den poeten beskriver ingenting, han döper det.
Trädens prakt. Bikuporna.
Livet på landet. Han är som våra poeter.
Ni har rätt.
- Får jag bjuda in en av mina förtrogna? - För all del.
Fattuh. Kan ni hämta mitt trä-etui?
Fröken Bell, mina män har väl inte skadat er?
Jo, men det är ett litet sår.
Det är vad vi kallar en skråma.
Förlåt dem. De vet inte bättre. Jag ber om ursäkt.
Jag vill ge er en gåva. Den betyder mycket för mig och jag fick den i present.
Nu är den er.
Enastående.
Stanna här som min gäst.
Ni är trygg i vår gästfrihet.
DAMASKUS TRE VECKOR SENARE
Skönt att ni är tillbaka. Prydd av ett sår, men vid liv.
Äsch, det är ingenting.
Jag måste erkänna något. Jag gav bort era pistoler.
De var inte mina, utan era. De var bara dekorativa ändå.
Äntligen kom de till nytta.
- Jag ber om ursäkt. - Snälla, var tyst. Äntligen hände något.
Kulor.
- Jag har ett nytt mål, Hayil. - Det ligger mitt i den arabiska öknen.
- Det är den förbjudna zonen. - Vi vet bara vad folk såg på 1850-talet.
- Men för Guds skull, varför Hayil? - Det är arabvärldens hemliga epicentrum.
Jag vill möta emir Ibn Rashid. Han är viktig. Han är Arabiens ledare.
- Vem följer med er? - Fattuh och mina män.
Vadå? Jag litar på dem.
- Ni är för tidig. - Ska jag komma senare?
- Vad är det som pågår? - Den här hingsten är till er.
- Ni behöver Arabiens bästa häst. - Men ni målar den ju. Det var något nytt.
Tja...
- "Tja", vadå? - Jag måste erkänna något.
- Jag stal honom åt er. - Har ni stulit hästen åt mig?
Se, vad han kan göra.
Bravo! Bravo, Salahadin. Bravo!
Jag stal honom inte direkt, det var mera av en tvångsinlösning.
- Från vem då? - De turkiska myndigheterna. Fienden.
Jag gjorde två saker.
Jag mutade en tidningsredaktör att skriva om en sjukdom bland hästarna.
Sedan skaffade jag falska papper som sa att jag var veterinär.
Jag gick till den turkiska garnisonen. Den här hingsten måste naturligtvis avlägsnas.
Sedan satte jag honom i karantän.
Så den brittiske konsuln Richard Doughty-Wylie...
...har stulit en häst åt er.
Lämnar ni oss ifred? - Fröken Bell, jag har kallat er...
Ingen kallar mig.
- Jag har bjudit in er. - Det låter aningen bättre.
Ska vi komma till saken?
Ni begav er ut och jag kände mig inte böjd att stötta er i detta.
- Milt sagt. - Kriget ökar i storlek och styrka.
Det vore till gagn för landet om ni kunde göra er nyfikenhet...
- ...mer systematisk. - Vad menar ni?
Ni vore vår enda spion i ett enormt område som vi vet mycket lite om.
Kort sagt: Nej.
- Tvärt nej? - Det stämmer. Jag är ingens spion.
Vad är det då som drar er till beduinerna?
Något som ni och er värld aldrig skulle förstå.
Det är deras frihet, deras värdighet.
Poesin i deras leverne.
Ha en bra dag.
- Herr Wylie. - Richard. Var snäll och säg Richard.
Richard...
Jag är inte redo.
- Jag skulle aldrig vara med... - Skulle aldrig vad?
Jag skulle aldrig vara med en man igen.
För att jag förlorade en man.
- Förlorade? - Ja.
Jag är änka.
- Änka? - Ja. Nej, jag...
På sätt och vis.
- Vilken klumpig dåre jag har varit. - Nej, det...
- Förlåter ni mig? - Självklart.
Jaha.
Jag ser en ljus framtid. Framgång.
Med stora rikedomar.
Ett storartat öde kommer att ta form.
Nej, jag skapar mitt eget öde.
- Vad behöver vi mer? - Kinin, jod och motgift mot skorpioner.
Nej, inte skorpioner. Vi är försiktiga.
Ingen beduin har blivit stungen, inte sant?
Ja, frun. Som ni önskar. Här finns allt vi behöver.
Myggnät, en fältsäng, ett tygbadkar.
- Vi behöver den här. - Ni kan er sak. Deras är faktiskt bäst.
Vi behöver fyra sadlar. Vad kostar de stycket?
Den ädla damen behöver inte betala. Varsågod.
- Varför inte? - Ni är shejkens gäst. Gäster betalar inte.
Fyra sådana. Jag gör i ordning dem.
Tack så mycket.
- Jag har en bekännelse. - Bekännelse?
Hästen var vacker, men hade aldrig klarat öknens sanddyner.
- Vad gjorde du? - Fattuh bytte in den på marknaden.
För de fyra bästa dromedarerna. Där är de. Förlåt.
- Gertrude, far inte. Inte nu. - Jag har inget val, Richard.
Mitt hjärta är inte redo.
Jag märker det. Stanna i några veckor till.
Nej! Det är slutet av december. Snart tar man sig inte fram i öknen.
- Jag längtar efter dig. - Snälla, säg inte så. Säg inte sådant.
- Det blir ensamt utan dig. - Du har en fru.
- Det är ensamt att vara olyckligt gift. - Det här kom från ingenstans.
Ingenstans, Richard. Jag kan aldrig bli din, du är gift.
Jag ordnar allt.
Skriver du till mig?
Ja, jag ska skriva från vartenda postkontor i öknen.
Jag ska skriva en dagbok åt dig.
- Vinden ropar. - Ropar vad?
Vinden ropar om sand och om storm.
NYÅRSDAGEN 1915
CENTRALARABIEN NAFUDÖKNEN
- Kan damen visa hur man gör? - Kokar ägg?
I öknen finns varken ägg eller hönor.
- Koka det i fem minuter. - I öknen finns inga minuter.
- En böns längd. - Den är alltid närvarande.
Richard, jag försöker att inte tänka på dig, men det är märkligt...
Du är i mina tankar för varje steg jag tar i öknen.
Min kock har ingen förståelse för tid. Han har aldrig kokat ett ägg.
Jag är redan en del av öknen, som om den vore min.
Tystnad och ensamhet omger mig som en ogenomtränglig slöja.
En djupare sömn än civilisationen känner.
Och så, den väglösa öknen igen.
Före stamkrigen levde den här platsen.
Nu finns det enbart spöken här.
Vad är detta?
Hur är det möjligt?
De är från konsuln.
Konsulns budbärare måste ha ridit dag och natt.
Vi stannar här inatt.
Min kära, öknen har dig och mitt hjärta är med dig.
Om jag vore fri och natten perfekt-
- skulle det passa att ta dig och kyssa dig.
Gud verkar ha gjort oss sällskap i ett välsignat ögonblick.
Åh, vilken njutning.
Vi kan få uppleva den igen vid en utpost i tiden.
Jag kan inte sova. Jag kan inte sova. Klockan är ett på morgonen.
Du, du och du står mellan mig och vilan.
En gång kallade du mig liv och eld.
Jag brinner och förbränns. Jag vill jaga bort rösten inom mig som säger:
"Inför hela världen, gör anspråk på mig och ta mig."
Men ändå...
Var snäll och leverera dessa.
Det räcker inte. Det här är en öken, inget postkontor.
Jag har bara den här åsnan som transportmedel.
Räcker det här?
Tack.
Richard, jag tvekar på att någon i hela världen är lika lycklig som jag just nu.
Du döptes av öknen och ingenting annat kan frälsa dig nu.
När vi rör oss känns det som att allting ligger bakom oss.
Bara skuggorna följer oss, som för att påminna oss om det förflutna.
Damen, vår shejk vill bjuda in er på te i sitt tält.
Godtar damen inbjudan?
Ja, det vore mig en ära. Det vore en ära.
Shejk Harb bjuder in Öknens Drottning till sitt tält.
Givetvis. Tack.
Enligt vår tradition är det mig en ära att bjuda in er till en festmåltid.
Det är en ära att godta er gästfrihet.
Den som tar sig till mitt tält är min gäst. Ert arabiska uttal är utmärkt.
Damen är modig, lika modig som mina beduiner.
- Är er destination Hayil? - Det stämmer. Jag vill träffa Ibn Rashid.
Vi måste tala om Ibn Rashid. Han har mäktiga fiender.
- Ibn Saud? - Och många fler. Han finns inte i Hayil.
- Var är han? - Han strider i söder.
- Slöt han inte fred med Anazeh? - Inte längre. Akta er för Hayil.
Det begås många mord där.
- Till mig? - Ja.
Shejk Harb, ni har varit så gästvänlig.
Ni har underhållit mig med underbara ökenhistorier.
Alla beduiner är historieberättare.
Ni har gett mig insikt i stammarna och tillståndet i Hayil.
För det vill jag tacka er.
Jag vill ge er den här. Min kikare.
Nu ser jag klart, så jag behöver den inte. Det är en gåva.
Jag har blivit till en rik ökenresenär.
Tack. Min guide Hamad eskorterar er.
Ni ska resa oskadd, men ingen tar sig ut ifrån Hayil.
Om Gud vill så får vi se er igen, vid liv.
Om Gud vill.
Ni kan se väldigt långt.
Ni har rätt.
Hayil.
- Sanden är mjuk, vi slår läger här. - Vad gör vi härnäst?
Väntar och ser. När de kommer ut så kommer de för att välkomna oss-
-eller för att döda oss.
- Jag ser ingen. - De diskuterar vad de ska göra med oss.
Slavar. Jag vet inte vad det innebär, men det är säkert en förolämpning.
Bara kvinnan. Männen stannar utanför, enbart kvinnan är inbjuden.
Jag är Ibrahim, farbror till vår älskade emir.
Får jag träffa honom?
- Han är borta. - När återvänder han?
Han strider mot våra fiender. Ni får inte resa förrän han återvänder.
Och mina män?
Ni får bo här.
Jag är Fatima, emirens faster. Turkiyyeh ska underhålla er.
Välkommen till Hayil. Ni måste vara Öknens Drottning. Ryktet kom före era kameler.
Jag heter Gertrude Bell.
- Vem har skickat er? - Ingen. Nej.
- Jag är här på egen hand. - På egen hand?
Jag känner världen. Jag är från Istanbul. Jag är sultanens gåva till Ibn Rashid.
Vad har ni för planer?
Jag vill träffa Ibn Rashid.
Ibn Rashid fördrevs ur Hayil. Hans kvinnor följde honom.
Och alla hans stammedlemmar, men mig lämnade han kvar.
- Var han emirens gäst? - Ja, emiren som styrde för sex år sedan.
Vad hände?
Palatset är fullt av konspirationer, fullt av mord.
- Vad hände med emiren? - Han blev lönnmördad.
Hans efterträdare mördades, hans med. Allt inom några år.
Deras eunucker dödades med dem. Haremet gick från man till man till man.
- Vem är den styrande emiren nu? - Det var knappt någon kvar i familjen.
Han är ung. Han är på krigståg i norr.
Fatima, hans faster, är den verkliga härskaren. Hon är emiren.
Så vackert.
Jag har varit fången här i tre veckor nu.
Ni är inte fången. Era män tas väl om hand.
Ni ombeds att stanna inför emirens beslut.
- Beslut om vad? - Om det är bra att ha er här.
För vad?
Min önskan är att ni ska vara i emirens harem. Det skulle behaga honom.
Fatima, det är inte min önskan.
När återvänder han?
Vet ni det?
- Det är en ära att välkomna min gäst. - Han menar en ära att välkomna sin fru.
- I sitt harem. - Ja, min fru.
Emir, det är en ära att träffa er.
Men jag är redan gift. Jag är en del av den brittiske konsulns harem.
Detta skulle skapa problem för både mannen och hans land.
Jag fick höra något annat.
Ingen man rör vid en gift kvinna.
Profeten, frid vare med honom, har sagt det till oss.
Käre Richard. Det är tydligt för mig att huset Rashid går mot sin undergång.
Ibn Sauds stjärna verkar vara på uppgång.
Centralarabiens öde ligger hos honom, inte hos Hayils folk.
Jag ska meddela den brittiska arabbyrån detta.
Mina utforskningar de senaste åren av terrängen och dess folk-
- stamlivet och dess styre har gett mig en unik bild.
En som bara jag kan måla upp.
Vad gäller mig själv verkar åratal av förberedelser-
-för vad vet jag inte, ha fått sitt slut.
Ett nytt öde uppenbarar sig för mig.
Nu återstår bara att återvända till dig.
DAMASKUS
Vi går till en lugnare plats.
Jag har läst din dagbok.
- Den var ämnad för dig. - Världen förändras.
Medan jag var i öknen blev kriget världsomspännande och jag märkte det inte.
Det är hela Europa nu.
Ryssland och Japan.
Nu får USA också säga sitt.
Gertrude, det är något jag vill säga dig.
Jag har tagit värvning för fälttjänst.
Jag anade det.
När jag återvänder från kriget ska jag reda ut allt med Judith.
Då är jag fri.
Jag skjuter mig hellre än lever utan dig.
Varför säger du så?
Gertrude.
Det är något du bör veta.
Judith har fällt hotfulla kommentarer om...
...om att begå självmord om jag skulle ta ut skilsmässa.
- Jag förstår. - Jag tror henne inte, men...
...kärleken är en tyrann utan nåd.
KAIRO, JULI 1915 BRITTISKA ARABBYRÅN
Gertie. Orientminister, gratulerar.
Det är som om de uppfann befattningen åt dig.
- Är det din personal? - Det stämmer.
Och du har blivit överste rådgivare, Lawrence. Ni har blivit politisk.
Tekniskt sett arbetar jag under dig, men...
Det finns inga män som jag eller kvinnor som ni. Ni har blivit ett slags drottning.
- Bara en kvinna som saknar sin man. - Er officer som dragit ut i strid.
Ja.
- Fröken Bell, stå lite närmare Churchill. - Vi vill få med pyramidernas spetsar.
Vad väntar ni er av konferensen?
Vi får inse att arabvärlden förändras.
Med den nya emfasen på Mellanöstern, hur påverkar det relationen till Indien?
Churchill målar upp det som en seger för det brittiska imperiet.
- Vad är det, då? - Vi leder dem inte in i självstyre.
Arabländerna vaknar, det är deras prestation.
Självklart.
- Det brittiska imperiets lejon. - Herr Lawrence, pyramiderna i bakgrunden.
Mina herrar, har ni honom i bild? - Lite åt vänster, sir.
- Stå kvar så, herr Lawrence. - Får ni med det, mina herrar? Vilken bild.
Herr Churchill, det blir lysande. En till, herr Churchill.
Min cigarr. Min cigarr slocknade. Världen går under.
- En till, herr Churchill. - Ni ser fantastiska ut.
- 4 000 års historia tittar på er. - Håll tyst. Napoleon sa det före er.
Alla tillsammans. Lysande.
Förlusterna i Gallipoli är enorma. Den australiska expeditionen-
-förlorade 30 000 mannar på en enda dag.
- General, det är hemligstämplat. - Imorgon ropar hela världen ut det.
Doughty-Wylie, som ledde anfallet, har redan fått Victoriakorset.
- Sa ni Richard Doughty-Wylie? - I de kungliga walesiska musketörerna.
Viktoriakorset är bara för fallna hjältar.
Det stämmer. Han ska ha sökt döden i strid på grund av problem med sin fru.
Ursäkta mig. Tack. Tack.
Fattuh.
Vad skulle jag göra utan er?
Jag skulle följa er till världens ände.
Kära dagbok. I mitt hjärtas plågor vänder jag mig till dig.
Det är som om mitt liv var över, som om kärleken inte var ämnad för mig.
Bara den stora uppgift jag har åtagit mig får mig att fortsätta.
Kairo har blivit en metropol igen-
- och jag påbörjar ett nytt liv som politiker.
Gertrude.
- Prins Faisal önskar att få träffa dig. - Han verkar finnas överallt.
Hur hanterar Sharif Husseins tredje son sina bröder?
De bryr sig bara om hästkapplöpningar.
Gertrude, vi måste följa deras regler.
Faisal är slug, listig och hänsynslös.
Han verkar rätt för den här perioden, om vi ska vara uppriktiga.
Det är farligt att vara uppriktig om man inte också är dum.
England måste lämna sina kolonier, förr snarare än senare.
Jag räder för mitt lands skull när jag tänker att Gud är rättfärdig.
Min bror Faisal och jag har läst er rapport om arabvärlden.
Grattis, ni uttrycker våra känslor.
Ingen i västvärlden känner beduinens hjärta bättre än ni.
Beduinerna kallar er al khatum, den ädla damen.
- Vilken ära. - Vi håller om att ni är de troendes moder.
Titeln som ges till Profetens brud, frid vare med honom.
Inför två direkta arvingar till profeten och den som företräder öknens folk-
-är jag inte värdig den äran.
Era falkar är värdiga kungar.
Ni blir snart kungar.
Över vilka?
Över folket jag älskar.
Vad får en engelska att älska oss så mycket?
Jag har en förtrogen från Homs.
Han har...
Han har räddat mitt liv många gånger i öknen.
Han har en gammal mor. När hon talar till honom, hon har fem söner, säger hon:
"Fattuh, som jag överlåter min begravning till."
Sedan talar hon om vädret och trädgården.
För bara detta, för honom-
-har ni alltid mitt hjärta.
Och nu, med ert tillstånd, ska jag ge mig av.
Gå i frid.
Hur kan hon veta att vi ska bli kungar?
Hon är kungagöraren.
Hon är öknens okrönta drottning.
Faisal och Abdullah blev snart kungar över Irak och Jordanien.
Gertrude Bell ritade upp gränserna för deras kungadömen.
På hennes rekommendation hjälpte britterna Ibn Saud att ta Arabien som sitt rike.
Gertrude Bell gifte sig aldrig.
Hon dog i Bagdad 1926, där hon också begravdes.
Beduinstammarna minns henne varmt-
-som den utlänning som förstod dem bäst.